278 ^ 



lea, omgivne af Vadske og blot paa Bagsiden sammen- 

 liaengende med en lille Skive af Snabelens Ydcrhinde, 

 den ovenfor beskrevne Klaebeskive, der baerer Stovmas- 

 sens Stilk. 



Den Hud, som danner den liele ydre Overflade af 

 Snabelen, er i Begyndelsen sammenbsngende ; men saa- 

 snart Blomsten aabner sig, bevirker selv den sagteste Be- 

 rerelse, at den brisler i en buet Tvserlinie paa I'orsiden, 

 hvorved Snabelens Form ikke forandres, men dens for- 

 reste Deel bliver derved en Lsbe , som let kan tnekkes 

 ned. II B sees Randen opret, i D nedtrykt). Trykkes 

 Laeben lieelt ned, saa komme de to Klumper klaebrjg Ma- 

 terie til at ligge frit; men saasnart Trykket ophorer, 

 springer I.a;ben op igjen paa Grnnd af den bagerste Deels 

 Elasticitet og indeslutter paany de to Klumper. 



Den mindsle Berorelse og endogsaa Cliloroformdampe 

 bevirke denne Bristen af tluden i en besteml Linie ; maa- 

 skee brister den ogsaa undertiden af sig selv, iallfald for- 

 beredes det ved en Svskkelse langsmed den betegnede 

 Linie. Samtidig med at Huden brister foran, synes den 

 ogsaa at briste bagtil i to ovale Linier, hvorved de to smaa 

 Kla'beskiver adskilles fra Snabelens 0vrige Yderflade. Da 

 Slovknappens to Rum allerede for Blomstens Edspringning 

 have aabnet sig fortii fra Grunden til Spidsen, saa ligge 

 begge Stovmasserne nu, naar Snabelens Laebe trykkes 

 ned, fuldkommen frit, men endnu paa deres Plads; nem- 

 lig Stovmasserne selv og deres Stilke i Slovknappens Bum 

 og de smaa, klaebrige Klumper, som ved Klaebeskiverne 

 ere forbundne med dem, i Snabelens Pung. 



Vi sknile nn see, hvorledes denne sammensatte Me- 

 kanisme virker. Lad os antage, at et Insekt sa;tter sig 

 paa Laeben af Blomsten, der frembyder en god Landings- 



