MM 



efter deres Aabning, kunne derfor vel opsuge Honning- 

 saften, og idet de traekke deres Sugesnabel tilbage, ville 

 Stfivmasserne felge med ud af lilomsteii, men de formaae 

 ikke at bringe dem i ISeroring med Arret. Det er ferst et 

 Par Dage senere, at Lieben fjerner sig saameget fra 

 Snabelen, at Aabningen bliver stor nok til at lilstede 

 St0vmasserne, som sidde paa Insektets Sugesnabel, Ad- 

 gang til Arret. Hvorledes skeer da Bestovningen? Det 

 skal strax bliAe paaviist, men ferst maa det i Korthed 

 forklares, hvorledes Stuvmasserne , der sidde i Stov- 

 knappeu over Snabelen, kunne bortferes med Insektets 

 Sugesnabel, der slikkes ind under Snabelen. Denne 

 bestaaer nemlig af en Slags togrenet Gaffel, og Mellemrum- 

 met mellem Grenene udfyldes paa Bagsiden (den overste 

 Side) af en langstrakt Skive, der er fvldt med klaebrig 

 Vaedske, som i Liiften slorkner i Lobet af 1 Minut, men 

 allerede efter 4—5 Sekunders Forlub klaber en Gjen- 

 stand fast. Paa Forsiden er der en Ihuiining mellem 

 Grenene og i deiine er Huden saa skrebelig, at den 

 brister ved den svageste Berering og det ikke blot i Huul- 

 ningen , men langs Fdaebeskivens Bande, saa at denne 

 selv bliver fri og udsveder saamegen V'aedske, at den 

 fastgjares ved det Legeme , der har foraarsaget Biften og 

 bortfores med det. Men med denne Klsebeskive falger 

 da med det samme St»vmasserne, Inis Traade iiave be- 

 fiBStet sig dertil allerede fer Blomstens Aabiiing, da St0v- 

 knappens Hum nemlig aabne sig for Blomsten og Stov- 

 masserne ligge tat op til Snabelens Ryg. Det er altsaa 

 indlysende, at en Humlebi — det skal isjer vaere disse, 

 der bes0ge Spiranthes, — ikke kan fore sin Snabel ind i 

 den fine Bende , h\is Overside netop er Snabelens Huui- 

 ning, uden at Stovmasserne ville haefte sig fast og bort- 



