23 



tjene somLuftreservoirer. Kun 

 i meget ringe Grad gør de, 

 i Forbindelse med hele Lege- 

 mets Pneumaticitet, Dyrets 

 Rumfang større i Forhold til 

 Vægten, hvilket næppe spiller 

 nogen synderlig Rolle for 

 Flugtens Lethed, men mulig 

 medfører bedre Balancefor- 

 hold under Flyvningen, idet 

 Indvoldsmassen trænges ind 

 i Legemets Midtlinie. Dette 

 udviklede Luftsæksystem for- 

 klarer, at anskudte Fugle del- 

 vis kan trække Vejret gennem 

 en større brækket Knogle, 

 f. Eks. en splintret Overarm, 

 selv om man søger at kvæle 

 dem ved at sammentrykke 

 Luftrøret.« 



Fordøjelsesorganerne 

 er stærkt prægede af Fuglenes 

 Mangel paa Tænder. Føden 

 sluges i Reglen hel, flænses 

 i det højeste i store Stykker 

 (Rovfugle); Spytkirtler er, da 

 Tykning ikke finder Sted, som 

 Regel ret svagt udviklede, 

 særlig hos Sump- og Vand- 

 fugle; mere udviklede findes 

 de f. Eks. hos Hønsefugle, 

 Spetter o. a. Svælg og Spise- 

 rør (oesophagus) er meget ud- 

 videlige, stærkest hos mange 

 fiskeslugende Fugle (Skarve, 

 Suler, Skalleslugere o. m. a.). Sp 

 Fugle ^en mere eller mindre 



Fig. 9. Lever, Mave og første 



Tarmslynge af Due. 

 1 og 2. Venstre og højre Lever- 

 lap, a. Indtryk i Leveren efter 

 Kraasen, der er bøjet ned fra 

 sin naturlige Stilling, b — d. Ind- 

 tryksfurer efter Tyndtarmen. 

 3 — 4. Galdegange. 5. Kirtel- 

 maven. 6. Kirtelmavens Mun- 

 ding ind i Kraasen. 7. Kraasen. 



8. Maveporten ud i Tyndtarmen. 



9. Første Tyndtarmsslynge. 10. 

 Bugspytkirtlen. 11,12, 13.1nd- 

 mundingsstederne i Tyndtarmen 

 for Bugspytkirtlens Udførsels- 

 gange. (Efter Roseler og Lam- 



precht). 



iserøret bærer hos mange 

 skarpt afsat Udvidelse, 



