53 



Mængde Næringsstof, der forbruges af Fosteret under 

 dets Vækst; paa dets Overflade ses en lille hvid Kim- 

 skive, hvor Fosterdannelsen tager sin Begyndelse. I 

 Modsætning til den gule Blomme, hvoraf Blommen hoved- 

 sagelig bestaar, danner den saakaldte hvide Blomme et 

 flaskeformet, hvidligt Legeme under Kimskiven og flere 

 koncentriske Lag i den gule Blommemasse (sml. Fig. 33). 

 Æggehviden, i hvilken Blommen svæver, er omgivet af 

 2 sejge, sammenklæbede Skalhinder, mellem hvilke 

 der i Æggets butte Ende, i det ikke frisklagte Æg, findes 

 et luftfyldt Rum, der forstørres under Rugningen og er 

 af Betydning for Fosterets Aandedræt; fra hver Ende af 

 Blommen gaar en snoet, sejg Æggehvidestreng (chalaza) 

 ud til Æggets Poler. 



Skalhinderne ligger fast op til Æggeskallen, der 

 hovedsagelig bestaar af kulsur Kalk, hvori er indblandet 

 lidt fosforsur Kalk; den er porøs, saaledes at Luft kan 

 passere ud og ind og derved gøre Fosterets Stofskifte 

 mulig; Overfladen kan være blank, men er oftest mere 

 eller mindre ru og kornet, hos de Aarefodede og hos 

 Lappedykkerne er den særlig ujævn. Tykkest og stærkest 

 er Æggeskallen som Regel hos de Arter, der lægger deres 

 Æg paa bar Jord. Monstrøse Æg, f. Eks. uden Kalkskal, 

 med 2 Blommer eller uden Blomme o. s. v., ser man nu 

 og da. Æggets Form er meget forskellig, snart omtrent 

 kuglerund (Ugler), snart næsten regelmæssig oval, oftest 

 dog noget tykkere i den ene Ende (ægformet), eller lige- 

 frem pæreformet (Vadefugle), i nogle Tilfælde næsten 

 valseformet (Sejlere, Natravne) o. s. v. I Æggelederen synes 

 som Regel den butte Ende at ligge nederst mod Kloaken; 

 i Børen ligger Ægget derimod jævnlig saaledes, at det 

 mere eller mindre vender Siden mod Udførselsaabningen; 

 under Fødslen krænges Kloaken, og Ægget lægges uden 

 at røre denne; nu og da fødes Ægget derfor med den 

 spidse Ende forrest. 



Æggeskallens Farve kan være renhvid, hvilket bl. a. 

 ofte ses hos Fugle, der ruger i Huller (Duer, Ugler, Isfugl 

 o. m. a.), eller brun, gullig, grønlig, blaalig, graalig o. s. v.; 

 meget ofte er den tegnet med ejendommelige Figurer, 

 Pletter og Streger af forskellig Farve, som Regel siddende 

 tættest paa den butte Pol. Disse Tegninger og Farver er, 

 skønt de kan variere meget, dog i det hele og store saa 

 konstante hos de enkelte Arter, at de i de fleste Tilfælde 

 i Forbindelse med Æggets Form, Størrelse og Skalstruktur 

 gør det muligt at bestemme de danske Fugles Æg efter 

 deres Ydre. Æg, der lægges paa bar Jord, har ofte Farver, 



