58 



og bulner ud, saaledes at de danner et varmende Lag. 

 Fosterets Næbtap falder efter nogle Dages Forløb af som 

 overflødig. Æggeskallerne fjernes ofte af Moderen for ikke 

 at røbe Redepladsen. Ofte kan man, f. Eks. hos Vadefugle, 

 Hønsefugle, Rovfugle o. a., høre Fosteret pibe i Ægget, 

 førend dettes Skal er helt brudt. 



Med Hensyn til den Udviklingsgrad, Ungerne har 

 naaet ved Fødslen, falder Fuglene i to Grupper. Hos 

 Spurvefugle, Spetter, Rovfugle, Duer, Aar^fodede, Hejre- 

 fugle o. a. kommer Ungerne saaledes blinde og mere eller 

 mindre nøgne ud af Æggene og maa, hjælpeløse som de 

 er, fodres gennem længere Tid og varmes i Rederne af 

 Forældrene. Hos Andefugle, Hønsefugle, Lommer, Lappe- 

 dykkere, Vadefugle, Maager o. a. kommer Ungerne der- 

 imod ud af Æggene med aabne Øjne, og dækkede af et tæt 

 Dunlag; de er snart i Stand til selv at forlade Reden og 

 søger Føden, vogtede af Forældrene, der efter Evne for- 

 svarer dem; deres Ben er, i Sammenhæng hermed, særlig 

 tidligt udviklede og kraftige, medens deres Vinger der- 

 imod er langt tilbage i Udvikling (undtagen hos Hønse- 

 fuglene). 



De mindre Spurvefugles Unger fodres hovedsagelig 

 med Insekter, selv hos saadanne Arter, der som voksne 

 er frøædende; Forældrene bærer Foderet til Reden, hol- 

 dende det i Næbbet, og putter det selv ned i Svælget paa 

 Ungerne. Rovfugle tager Byttet i Kløerne og bærer det 

 til Redekanten, hvor de sønderriver det og fordeler det 

 mellem Ungerne; Duerne fodrer Ungerne med Opgylp 

 fra Kroen; Lunder samler Smaafisk til Ungerne og hjem- 

 bringer dem hængende i et Bundt i de meget udvidelige 

 Mundvige; Søkongen fodrer-med Krebsdyr, som den hjem- 

 bringer i Mængde gemte under Tungen o. s. v. Fuglenes 

 Unger behøver megen Føde, og Forældrene fodrer dem 

 omtrent uafbrudt Dagen gennem; højnordiske Fugle, der 

 yngler i Egne msd kort eller ingen Nat, fodrer deres 

 Unger næsten hele Døgnet rundt. Under Fare, f. Eks. 

 naar man nærmer sig Fugle med Unger, søger Forældrene 

 ofte at bortlokke Forstyrreren ved at faa denne til at for- 

 følge sig, idet de slæber sig hen ad Jorden med hængende 

 Vinge, ladende som om de er saarede og ude af Stand 

 til at flyve (Ænder, Vadefugle, Rovmaager, adskillige Spurve- 

 fugle o. a.), eiler de søger at fordrive Fjenderne ved under 

 Flugten at slaa ned paa dem og hakke dem (Svaler, Terner, 

 Storkjover o. m. a.); Ugler angriber med Næb og Kløer o.s.v. 



De fleste Fugle yngler kun een Gang aarlig, hos os 

 altsaa i Foraarstiden; dette gælder saaledes saa godt som 



