62 



ialtfald i samme Egn; særlig rustede er de som Regel til 

 paa den ene eller anden Maade at taale Vinterkulden og 

 til at klare sig under Vinterens vanskeligere Ernærings- 

 forhold, enten som Kødædere eller Frøædere; men selv 

 mange af de smaa insektædende Fugle, som f. Eks. Mejser, 

 Træpikkere, Gærdesmuttere o. a., kan ved Vintertid finde 

 Larver, Pupper og Insektæg i Sprækker og Revner. Af 

 saadanne Standfugle kan hos os endvidere nævnes Urhøns, 

 Agerhøns, Natugler, Duehøge, Skader, Toplærker, Hus- 

 og Skovspurve, Bom lærker, Gulspurve, Solsort o. fl. a. 

 Vanskeligt er det dog at afgøre, om en Fugl egentlig er 

 Standfugl eller ej, idet det ingenlunde altid er givet, at 

 det er de samme Individer, der ses Vinter og Sommer; 

 fremmede Gæster kan komme fra Steder, hvor Arten ikke 

 er Standfugl, medens Landets egne Individer er dragne 

 bort, eller Hjemstavnsfugle og Gæster kan opholde sig 

 her sammen; noget saadant gælder sikkert for de fleste 

 af vore saakaldte Standfugle, saaledes for Krager, Maager, 

 Bogfinker, Stokænder o. m. a.; saameget kan man dog med 

 Sikkerhed sige, at ialtfald vedkommende Art er Standfugl, 

 naar den stadig ses her i Landet Aaret rundt. Som en 

 Fugls Hjemstavn betegnes naturligst det Sted, hvor den 

 yngler og tilbringer Sommeren sammen med sine Unger. 



Trækfugle kaldes derimod saadanne Fugle, der aarlig 

 til bestemte Tider, efter Yngletiden eller senere, sammen 

 med deres flyvefærdige Unger forlader deres Hjemstavn 

 og foretager større eller mindre Vandringer (Træk) til 

 Egne med mildere klimatiske Forhold for atter om For- 

 aaret at begive sig tilbage til Ynglepladsen. Grunden til 

 disse Vandringer er altsaa hovedsagelig at søge deri, at 

 disse Fugles Yngle- og Sommeropholdssted ligger i saa 

 nordlige eller kølige Egne, at' kun disses Sommer byder 

 dem gode Livsvilkaar, medens Vinteren er dem for streng 

 og tvinger dem til Bortrejse, hvad enten Grunden er 

 Kulde, Sne og Mørke eller ligefrem Mangel paa tilgængelig 

 Næring; særlig mange af de insektædende Smaafugle er 

 derfor mellem de regelmæssigste Trækfugle; hos over- 

 maade mange af disse er Vandretrangen imidlertid bleven 

 en saa indgroet Vane, at de, følgende deres Instinkt, til 

 ganske bestemte Tider forandrer Opholdssted, selv om 

 den Egn, de saaledes forlader, i og for sig nok endnu i 

 nogen Tid kunde byde dem nogenlunde gode Livs- 

 betingelser. 



Trækrejserne kan være af uhyre Udstrækning; mange 

 Arter, navnlig blandt Vadefuglene, der yngler i de høj- 

 nordiske Egne, trækker længst mod Syd, saaledes f. Eks. 



