165 



adskiller dem altid let. Man gør vel i at efterse dette 

 Kendetegn nøje paa den Mængde Ederfugle, der aarlig 

 dræbes og falbydes hos os, mulig skjuler der sig nu og da 

 upaaagtede Konge-Ederfugle mellem disse. 



Udbredt som ynglende ved det nordlige Atlanterhavs 

 Kyster og i de tilgrænsende arktiske Egne fra Island mod 

 Øst til Karahavet, tillige hyppig paa Novaja Semlja og de 

 mange mindre Øer i det nordlige Ishav. Mere eller mindre 

 nærstaaende Arter eller Underarter er udbredte i alle Asiens 

 og Nordamerikas nordlige Egne, saaledes S. dresseri 

 ved de amerikanske Atlanterhavskyster fra Maine til 

 Labrador, S. borealis i det arktiske Nordamerika og 

 Grønland og S. v-nigra i det vestlige Nordamerika og i 

 Nordøstasien langs Sibiriens Kyster, den sidste bedst 

 kendelig paa en tydelig V-formet sort Tegning paa Struben, 

 noget der iøvrigt ogsaa kan rindes antydet hos vore Eder- 

 fugle. Med sin vide geografiske Udbredelse viser den i 

 det hele stor Tendens til Variation og Udspaltning i Racer, 

 mere eller mindre tydeligt afgrænsede; saaledes kan 

 indenfor de europæiske Ederfugle de i Norge, paa Fær- 

 øerne og Island rugende ved nøje Sammenligning 

 skelnes fra hinanden. I de fleste Egne er de Standfugle 

 eller blot Strejffugle, fra andre koldere Egne drives de 

 delvis mod Syd, saaledes overvintrer de i Mængde i de 

 mere isfri Have ved Skandinaviens og Englands Kyster 

 samt i Østersøen; kun undtagelsesvis naar de ind i Mellem- 

 europas ferske Vande eller endog til Sydeuropas Kyster. 

 Yngler overordentlig almindelig i Island og ret hyppig 

 paa Færøerne og i Skotland med omliggende Øer, sydligst 

 paa Farne Islands ved Englands Nordøst-Hjørne. Ruger 

 ligeledes særdeles almindelig i Skærgaardene langs alle 

 Norges Kyster, særlig talrig i de nordlige Egne; ogsaa 

 overalt ved Sverrigs Kyster findes dens Reder almindeligt, 

 men ret spredte, talrigst i Bohuslens Skærgaard; endelig 

 er den særdeles talrig ved den botniske Bugts Kyster, 

 særlig paa Aalandsøerne og i Finlands Skærgaarde, her 

 aftagende i Tal mod Nord. 



I Danmark, der ligger lige paa Sydgrænsen af dens 

 Ynglezone, er den i Nutiden ikke synderlig talrig, sikkert 

 paa Grund af Mangel paa fredede Ynglepladser, stadig af- 

 tagende i Tal, idet Beretninger fra ældre Tid skildrer den 

 som særdeles talrig paa visse Rugepladser; blandt disse 

 kan nævnes Christiansø, hvor den i gammel Tid var meget 

 talrig, Saltholmen', Smaaøerne ved Samsø, Hesselø, Anholt, 

 tidligere ogsaa paa Nordre Rønner ved Læsø og paa Hirts- 



