207 



kort Stykke og hurtigt atter kaster sig; Vinge- 

 slagene hurtige, meget larmende. Fjerlaget gerne 

 meget broget farvet, oftest brunbroget hos Hunnerne, 

 der derved faar betydelig Beskyttelseslighed med 

 Omgivelserne, hvilket særlig kommer den rugende 

 Fugl til Gode. I Fare trykker de sig derfor paa 

 Jorden og holder stærkt paa Reden. Fjerene store, 

 løstliggende, med meget lange, bløde Bistraaler 

 paa deres nedre Del. Bifaner findes. 10 — 20 Styre- 

 fjer. Benene særdeles kraftige Løbeben, der sætter 

 disse Fugle i Stand til med stor Hurtighed og 

 Udholdenhed at løbe hen ad Jorden mellem Græs 

 og Buske. Fødderne Skrabefødder, med lange, 

 stærke Fortæer, væbnede med brede, hvælvede, 

 skarpkantede Kløer; Bagtaaen ret lille, højtsiddende. 

 Kroen veludviklet og stor; Kraasen stor og meget 

 muskuløs. Gumpekirtel findes. 



Hønsefuglene er hovedsagelig Jordfugle, enkelte søger 

 dog ogsaa op i Træerne; udbredt baade i Bjerg- og Slette- 

 lande, hvor de holder til i Skove og paa Heder og Stepper. 

 De ynder at bade sig i Støv og Sand. Føden hovedsagelig 

 Bær, Frø, Blade og Knopper, hvormed de fylder deres 

 Kro; ejendommelig for Ordenen er deres Evne til og For- 

 kærlighed for at skrabe i Jorden, hvorved de oproder 

 Insekter, Orme, Snegle o. 1., der særlig udgør de smaa 

 Ungers Næring. Om Vinteren skraber de sig gennem 

 Sneen ned til Jorden. Reden altid paa Jorden, som Regel 

 blot en skaalformet Fordybning; denne højst udforet med 

 Blade og Kviste. Meget frugtbare, lægger et stort Antal 

 Æg; yngler kun en Gang aarlig. Hannen forlader oftest 

 den rugende Hun; hos enkelte deltager dog Hannen i 

 Ungernes Pasning. Ungerne kommer vidt udviklede, seende 

 og helt dunklædte, ud af Æggene; de forlader efter faa 

 Timers Forløb Reden, ledede og vogtede af Moderen, der 

 skaffer dem Føde ved at skrabe i Jorden for dem og under 

 Hvile skjuler dem under sin Krop og sine Vinger; de 



