226 



Vingehjørnet. Kinder og Strube lyst gulbrune, navnlig 

 den sidstnævnte uden* mørke Pletter. Et stort trekantet 

 Parti midt paa Forbrystet omtrent ensfarvet rødligt gul- 

 brunt. Undersiden iøvrigt lys gulbrun med brede, sorte 

 Tværbaand og brede, renhvide Fjerspidser. Halen afrundet, 

 varmt rødbrun med sorte Tværbaand og hvide Fjerspidser. 

 Meget mindre end Hannen. Legemslængden 60—66 cm. 

 Vingen 29—32 cm. Næbbet graabrunt. 



Ungfuglene er kendelige paa deres hvidgule Skaft- 

 striber paa Rygsidens Fjer. Dunungen er paa Oversiden 

 graagul og rødbrun med sorte Pletter og Striber, tættest 

 paa Hoved og Vinger; deres Underside er ensfarvet 

 graagul. 



Alene paa sin Størrelse er denne prægtige Hønsefugl 

 altid let kendelig fra sine Slægtninge; kun Hunnen kan 

 mulig forveksles med Urfuglens Hun, men et kikkert 

 Skelnemærke haves altid i dens forholdsvis langt kortere 

 Underhaledækfjer. 



Udbredt som Standfugl over Europa ned til Pyre- 

 næerne, Alperne, Karpaterne og Lilleasien samt over 

 Nord- og Centralasien til Bajkai, Turkestan og Altai; den 

 falder i nogle Underarter (f. Eks. uralensis i Ural) og synes 

 i det hele at være endel mindre i de nordlige Dele af sin 

 Udbredningszone. Bunden som den er til Skov, findes den 

 ikke paa Island og Færøerne. Tidligere udbredt i de bri- 

 tiske Øers Skove, men uddød der omkring det 19de Aar- 

 hundredes Begyndelse, dog senere, omkring 1837, atter 

 kunstigt indført. Almindelig i Norge helt op i Finmarken, 

 i Alten og Sydvaranger, sjeldnere i Landets sydvestlige 

 Kystegne. I Sverrig almindelig i alle store Naaletræskove 

 fra disses Nordgrænse ned til Skaanes nordlige Dele. 1 

 mange af Tysklands Bjergskove er den vidt udbredt og 

 ret almindelig, omend stærkt aftagende i Tal. 



I Danmark var Tjuren almindelig i Fyrreskovtiden, 

 men er forlængst, allerede i forhistorisk Tid, uddød, vel 

 snart efter at Naaletræerne veg Pladsen for Løvskovene; 

 dens Knogler findes almindeligt i Stenalderaflejringer og 

 i Moserne. I Nutiden synes den en Gang at have forvildet 

 sig herned, formodentlig fra Sverrig, idet en Hane saas 

 flere Gange i December 1874 i Rude Skov ved Holte, uden 

 at den dog med Sikkerhed vides at være skudt. I nyeste 

 Tid har man forsøgt kunstigt at indføre den i Landet, 



