56 



Halen bøjet lige opad. Endel Arter bygger kugleformede, 

 lune Reder, blot med et lille Indgangshul (Gærdesmutter), 

 endog anbragte under Grenspidserne (Fuglekonger), hvor 

 deres Fjender vanskeligere kan komme til dem; nogle 

 Arter, f. Eks. Solsort, Sangdrossel og Skade, udklæder 

 Reden med et tæt, lunende Lerlag, andre indfletter i 

 Redernes Yderside Mos og Lav, for at Reden saa meget 

 som muligt skal falde sammen med Omgivelserne; enkelte 

 Rovfugle (Duehøg, Musvaager o. a.) pynter og skjuler 

 Reden med friske løvklædte Grene. 



Æggenes Tal er yderst forskelligt; endel, særlig mere 

 specialiserede, større Former, lægger altid kun 1 Æg (Storm- 

 fugl, næsten alle Alkefugle, Suler o. fl. a.); to er et al- 

 mindeligt Tal for Duer, Lommer, Tejster, Rovmaager, 

 Traner, Natravne o. m. a.; 2 eller 3 Æg lægger bl. a. 

 Maager, Terner og Sejlere; 4 er et meget almindeligt Tal 

 for en Mængde Vadefugle. Lægger Fugle flere Æg, f. Eks. 

 fra 5—7, saaledes som mange Sangfugle gør det, er Tallet 

 straks mindre konstant; en Regel synes det at være, at 

 unge Fugle, der yngler første Gang, ofte har færre Æg i 

 Kuldet; daarlige eller gode Næringsforhold synes ligeledes 

 at have Indflydelse paa Kuldets Størrelse. Nogle Slægter 

 er meget frugtbare, Fuglekonger lægger saaledes 8— 10, 

 Mejser op til 14 Æg i Kuldet; Hønsefugle lægger op til 

 16—18 eller endog 20—22 Æg ad Gangen. 



Æggene anbringes i Reden, saaledes at de fylder det 

 mindst mulige; Vadefuglenes 4 pæreformede Æg lægges 

 saaledes altid i en Kreds med de spidse Ender ind mod 

 Midten; derved bliver det lettere for Fuglen at dække dem 

 under Rugningen. Æggene fødes med et vist Mellemrum, 

 der for Smaafugles Vedkommende gerne er omkring et 

 Døgn, for de størres længere, 2 Døgn eller mere; de frisk- 

 lagte, urugede Æg taaler at afkøles, og først naar Kuldet 

 er fuldtalligt, begynder Fuglen at ruge, saaledes at Ungerne 

 kommer næsten samtidigt ud af Æggene. Ugler, adskillige 

 Rovfugle o. a. synes dog som Regel at ruge under Æg- 

 lægningen; smaa og større Dununger findes ofte sammen 

 i Reden hos disse Fugle. Æggets Udvikling fordrer en 

 vis, saa vidt mulig konstant Varme, helst op imod 40° 

 Celsius; denne tilføres Æggene fra den rugende Fugls 

 Legemsvarme, der tilbageholdes om Æggene dels af 

 Fuglens egen Fjerklædning, dels af Redematerialet, der 

 begge er meget daarlige Varmeledere. Rugningen besørges 

 som Regel ene af Hunnen, sjeldnere af begge Køn, idet 

 Hannen nu og da afløser Hunnen; hos mange Arter faar 

 de rugende Fugle saakaldte Rugepletter, idet Fjerene 



