57 



paa et stort eller to mindre Partier paa Bugen falder af 

 og lader Huden nøgen, saaledes at Æggene kan komme 

 i direkte Berøring med det varme Legeme. Hos ganske 

 enkelte Fugle (Odinshøns, Thorshøns, Pomeransfugl o. a.) 

 ruger Hannerne ene, og kun disse har da Rugepletter. 



Rugetidens Længde er konstant for den enkelte Art, 

 men højst forskellig hos de forskellige Fugle, fra 10—45 

 eller endog 50 Dage (Strudse); kortest hos Smaafugle, 

 længst hos de store. Som Regel er Rugetiden hos vore 

 smaa Spurvefugle 11 — 14 Dage, hos Duer 17 — 18, hos 

 Ryper c. 26, hos Hejrer 25—28, hos Storke 32—38, hos 

 Ænder 24—29, hos Gæs 28 — 29, hos Svaner c. 35, hos 

 store Maager c. 26, hos Skarve c. 28 o. s. v. Under Rug- 

 ningen forlader Fuglen kun Reden i kortere Tidsrum for 

 at søge Føde; særlig senere hen i Rugeperioden, naar 

 Fosteret er mere udviklet, forlader Fuglen kun højst nødig 

 Reden og ikke længere end strengt nødvendigt, ligesom den 

 paa dette Tidspunkt „holder" stærkt paa denne; flere Arter 

 lader sig da endog berøre med Haanden, løfte af Reden 

 o.s.v., tilsyneladende ret upaavirkede af Faren. Endel Arter 

 dækker Æggene med Dun og andet varmende og skjulende 

 Redemateriale, naar de frivilligt forlader Reden, idet de 

 hermed dæmper Afkølingen (Ænder, Lappedykkere o. m. a.); 

 afkøles stærkt rugede Æg for længe, dør Fosteret, medens 

 mindre rugede Æg bedre taaler lidt Afkøling. Fosterets 

 Udvikling tager først Fart, naar Rugningen begynder; fra 

 Kimskiven breder Fosteret og dets karrige Hinder sig som 

 et stadigt voksende rundt Felt udover Blommens Over- 

 flade; Hovedet naar tidligt en uforholdsmæssig Størrelse 

 og da særlig Øjnene, der snart ses som to mørke, runde 

 Legemer i det iøvrigt geléagtige Foster. 



Naar Fosteret har naaet sin fulde Størrelse og ud- 

 fylder hele Ægget med sit Legeme, ligger det stærkt 

 sammenkrummet, oftest med Hoved og Hals bøjede ned 

 paa Brystet, saaledes at Næbbet stikker ud gennem Arm- 

 hulen. Æggeskallen er da bleven blødere og skrøbeligere, 

 og ved Arbejden og Støden med Næbbet, der bærer en 

 ejendommelig, lille, hvid Hornknude paa Oversiden af sin 

 Spids, sønderbryder Ungen Skallen paa et bestemt Felt, 

 hvorpaa den sprænger den sejge Skalhinde og arbejder 

 sig ud af Ægget, idet Hoved og Forkrop kommer først. 

 Den nysudkrøbne Unge, hvis Bug er meget stor og tyk, 

 indeholdende Resterne af Blommemassen, er vaad og 

 slimet, men tørrer snart ved Luftens Indvirkning eller 

 Moderens Varme, hvorpaa Dunfjerene, naar saadanne er 

 tilstede hos Ungen i rigelig Mængde, hurtigt" rejser sig 



