116 



til Vest- og Mellemeuropa, Middelhavslandene, Mellem- 

 asien, Kina og Japan. I England er den almindelig Vinter- 

 gæst og skal tidligere have ynglet paa Orknøerne; paa 

 Færøerne viser de sig i Flokke paa Gennemrejse i Marts 

 og April, medens den paa Island er en 

 meget almindelig Ynglefugl oppe i Fjeld- 

 søer og ved Søerne i Øens Indre, over- 

 vintrende ved de isfri Kyster. I Sverrig 

 yngler den i Lapland, i Torne-, Lule- og 

 Pite-Lapmarker, og i Norge er den alminde- 

 lig i Finmarkens Indre og overvintrer langs 

 Kysterne. 



Danmark ligger langt Syd for dens 

 Ynglezone, og den er aldrig truffet yng- 

 lende her; nu og da kan enkelte Stykker 

 oversomre hos os, vist sygelige eller unge 

 Individer, men om Efteraaret, allerede i 

 Oktober, kommer Sangsvanen trækkende 

 om Dagen i større og mindre Flokke fra 

 Fig. 46. Luftrør Nord og Nordøst, dels paa Gennemrejse, 

 og Brystben af dels for at overvintre i vore Farvande; de 

 Sangsvane. (Efter søger særligt ind i lavvandede Fjorde og 

 Jågerskiold). Vige, men gaar ogsaa ind i store Søer; 

 trækkende og strejfende rundt i vore Far- 

 vande søger de gode Foderpladser; de ses i større Tal 

 til ud i April. Trækker i en lang, skraa Linie, ikke som 



Gæssene i Kile. De 

 kendes let fra Knop- 

 svanen, selv paa lang 

 Afstand, idet de lig- 

 gende paa Vandet aldrig 

 bærerVingerne løftede, 

 og Halsen bæres altid 

 strakt lige i Vejret. 

 Deres Skrig er et me- 

 get karakteristisk, vidt- 

 lydende, stadig gentaget 

 ang-ang, endel min- 

 dende om Klokkeklang, 

 og kan i stille Vejr 

 høres paa meget lang 

 Afstand, særlig naar de 



Fig. 47. Hoved af Sangsvane. 

 (Efter Cordeaux). 



ligger i Flokke ude paa Havet, „Svanesang". 



Yngler i de arktiske Egnes ferske Vande, helst i Fjeld- 

 søer og i afsides Søer i Ødemarkerne, hvor Vegetationen 

 ofte er sparsom; jævnlig yngler mange Par i Nærheden 



