127 



brune. Bagbrystet hvidt. Bugen hvidlig, bagtil mere eller 

 mindre graabrun med hvidlige Fjerkanter. Undergump og 

 Underhaledækfjer mørkebrune med hvid Vatring. Krop- 

 sidens Fjer mørkebrune med hvid Vatring. Vingedækfjerene 

 sortebrune, de øvre og mellemste lidt hvid- 

 pudrede. Spejlet hvidt. 



Næbbet meget bredt og ret fladt, Far- 

 ven blaalig blygraa. Næbneglen sort. Næb- 

 længde 43—45 mm., Bredden 23—24 mm. 

 Iris skinnende gul. Fødderne blygraa med 

 sort Svømmehud. Mellemfoden 36—38 mm. 

 Mellemtaaen c. 68 mm. Legemslængde 

 44 — 51 cm. Vingelængde 21—23 cm. 



Unge Fugle ligner Hunnen, men er 

 lysere, mere gulbrunt farvede; det hvide 

 om Næbbet mindre udbredt og ikke ren- 

 hvidt. Forbryst og Forryg har brede, gul- 

 brune Fjerkanter. Ryggen brun med svag 

 Vatring, stærkest hos de unge Hanner. 

 Bug og Undergump brungraa, uden Vatring. 

 De unge Hanner bliver snart kendelige 

 paa det mere eller mindre sorte Hoved med grønlig Metal- 

 glans. Iris gulbrun. Udfarvede og yngledygtige allerede i 

 deres første Leveaar. 



Dunungen ligner ganske Troldandens. 



Blandt danske Dykænder kan Bjerganden lettest kendes 

 paa sit særlig brede Næb. Hannen kendes altid paa sit 

 sorte, metalglinsende Hoved uden Top og paa sin hvid- 

 og sortvatrede Ryg. Hunnen ligner Troldandens, men er 

 kendelig paa sit brede, renhvide Baand om Næbbet og 

 ved at mangle enhver Antydning af Top; Taffelandens 

 Hun har meget længere og smallere Næb og er mørk 

 ved Næbroden. 



Fig. 5 1 . Nedre 



Strubehoved af 



Bjergand - Han. 



(Efter Yarrel). 



Udbredt som ynglende i Amerikas, Asiens og Europas 

 nordlige Egne fra 55° op i de arktiske Egne til 78°. Om 

 Vinteren trækker den sydpaa og er da meget almindelig 

 ved Vesteuropas Kyster, endog ned til Middelhavet, det 



