152 



sine sorte eller overvejende mørke Farver, hos Hunnen 

 med den sortebrune Kalot paa det graahvide Hoved; ved 

 Mangelen af det hvide Spejl skelnes den let fra sin Slægt- 

 ning Fløjlsanden. Det usædvanlig flade Næb med den 

 meget brede Næbnegl og det rødgule Svælg er ogsaa et 

 godt Skelnemærke fra Ænder af de andre Dykandeslægter. 



Udbredt som Ynglefugl i den palæarktiske Regions 

 nordlige Del, fra Island mod Øst til Taimyr-Halvøen, tal- 

 rigst fra omkring Polarkredsen op til 74°. Overvintrer i 

 Østersøen, ved Vesteuropas Kyster og i Middelhavet. I 

 Nordøstasien og i Nordamerika findes en meget nær- 

 staaende Art eller Underart (Oedemia americana 

 Sw. & Rich.), der bl. a. skal kunne skelnes paa sin mere 

 nedadbøjede, spidsere Næbnegl, sit bredere Næb og større, 

 orangerøde Plet paa Næbryggen. Paa Island yngler den 

 almindelig ved Myvatn (Hrafnsond) og i et Par andre 

 Smaasøer. I Skandinaviens nordligste Egne er den yderlig 

 almindelig som ynglende i Fjeldsøerne og i lavere liggende 

 Vande, mange Steder langt den almindeligste Dykand; i 

 Norge yngler den endnu talrig i Fjeldsøerne i de indre 

 Dele af Throndhjem-Stift, men kun faatallig i det sydligere 

 Norge; i Sverrig træffes den ynglende helt ned i Jemtland. 

 I England er den overordentlig almindelig ved Kysterne 

 som Vintergæst og ligeledes ret talrig som oversomrende, 

 men den yngler derimod kun, omend faatallig, paa for- 

 skellige Steder i Nord-Skotland. 



I Danmark er denne højnordiske Fugl selvfølgelig 

 aldrig fundet ynglende, men den er en overordentlig talrig 

 og almindelig Vintergæst overalt i vore Farvande. Sort- 

 anden er en udpræget Havfugl, der aldrig gaar ind i vore 

 ferske Søer, endogsaa nødigt ind i sivbevoksede Fjorde 

 og Vige; sikrest og bedst befinder den sig i store Flokke 

 ude paa aabent Hav, hvor den har fri Udsigt til alle Sider, 

 sky og forsigtig som den er aF Naturen; paa Landjorden 

 opholder den sig kun i Yngletiden. Ankommer paa Træk 

 om Efteraaret allerede i September og Oktober Maaned 

 og bliver da stadig talrigere, eftersom Kulden driver den 

 bort fra de nordligere og østligere Egne; de høres træk- 

 kende om Natten i store Flokke, jævnlig udstødende deres 

 ejendommelige Skrig gyv-gyv, gyv-gyv, der blandt Nattens 

 Trækfugle gør denne Art saa let kendelig; om Foraaret 

 høres Tilbagetrækket mod Ynglepladserne gerne fra sidst 

 i Marts, gennem April til de første Dage i Maj, som Regel 

 stærkest i April Maaneds sidste Halvdel. Mange ikke 



