155 



Dunungen sortebrun paa hele Oversiden og Vingerne, 

 Issen mørkere; Strube, Bagkinder og Overhalssiden ren- 

 hvide, Underhals og Forbryst sortebrune, Bagbryst' og hele 

 den øvrige Underside hvide. Næbbet viser allerede den 

 brede Næbnegl og de gamle Fugles brede Næbform. 



Fløjlsanden er, ligesom Sortanden, altid kendelig 

 mellem vore Dykænder paa de sorte og mørkebrune 

 Farver; fra Sortanden skelnes den lettest, foruden paa sin 

 betydeligere Størrelse, ved sit store, hvide Vingespejl, der 

 ogsaa er synligt og gør den kendelig i Flugten. 



Udbredt som Ynglefugl fra Skandinavien gennem hele 

 det nordlige Europa ind i Nordvest-Asien, i det hele i 

 noget sydligere Egne end Sortanden, neppe synderlig nord- 

 ligere end til 69° N. B. Overvintrer ved Vesteuropas Kyster, 

 i Middelhavet, i det sorte og det kaspiske Hav, ogsaa i de 

 større ferske Vande i det europæiske Fastlands Indre. I 

 Nordøst-Siberien og i Nordamerika er den erstattet af et 

 Par nærstaaende Arter eller Underarter. 



I Grønland har den vist sig nogle Gange, derimod 

 ikke paa Island; paa den skandinaviske Halvø er den 

 meget udbredt, ynglende almindelig i Smaasøerne i Norges 

 sydlige Højfjelde og i Laplands Fjeldsøer, talrig helt ned i 

 Jemtland; ved Østersøens Kyster yngler den ligeledes 

 almindelig fra Estland langs Finlands og Sverrigs Kyster 

 helt ned til Blekinge, ligeledes meget almindelig paa 

 Øland og Gotland; den yngler ikke i Sydsverrigs ferske 

 Vande, men er nærmest Danmark truffet ynglende i Hal- 

 land, i de sydlige Egne dog stærkt aftaget i Tal i de senere 

 Tider. I England og Vesttyskland yngler den ikke, men 

 er en ret almindelig Vintergæst. 



I Danmark er den aldrig fundet ynglende, men den 

 er en særdeles almindelig og talrig Vintergæst overalt i 

 vore salte Vande. Til vore Farvande ankommer den endel 

 senere end Sortanden og viser sig først i betydeligt Antal 

 i November Maaned og da talrigere, jo stærkere Kulden 

 bliver; mange viser sig kun paa Gennemrejse til det syd- 

 ligere Vesteuropas Kyster og til Floder og Søer i det 

 europæiske Fastland. Den ses gerne i mindre Flokke og 

 er ikke i slet saa høj Grad bunden til det aabne Hav som 

 Sortanden, omend den kun meget sjeldent viser sig inde 

 i vore ferske Vande eller ved Kysterne i sivklædte Fjorde 

 og Vige, hvilket derimod er almindeligere i Sverrigs og 

 Tysklands Indsøer. Medens den allerede i April kommer 



