166 



holmene, hvorfra den nu skal være forjaget; endelig kan 

 Fanø nævnes som Yngleplads. Som overvintrende findes 

 de derimod i meget store Flokke særdeles almindelig 

 overalt ved vore Kyster, kommende som Gæster fra Sverrig 

 og Norge allerede i Oktober og November, flakkende rundt 

 Vinteren gennem paa de næringsrigeste Steder, altid ude 

 paa aabent Hav paa dybere Vand, sjældent nær Kysten; 

 kun særlig stærk Kulde driver dem længere ud mod Vest 

 og Sydvest. 



Blandt Dykænderne hører den til de fortrinligste, 

 mest udholdende Dykkere, der henter Føden op fra Bunden 

 paa Dybder indtil 60 m.; sædvanlig arbejder de dog paa 

 Dybder mellem 20 og 30 m. eller mindre, og de angives 

 at kunne opholde sig 2—3 Minutter eller endog længere 

 under Vandet. Føden er ganske^overvejende Muslinger af 

 alle Slags, men^ogsaa Snegle, Krebsdyr, særlig Krabber, 

 Søpindsvin, og nu og da har man undtagelsesvis fundet 

 Fiskerester i deres Mave. I Slutningen*af Marts forlader 

 de vore Farvande og søger i April til Ynglepladserne; 

 mange Ederfugle, hovedsagelig unge, ikke yngledygtige 

 Dyr, forbliver dog i vore Farvande Sommeren over. 



Rugepladsen vælges saa godt som udelukkende ved 

 Havet eller inde i Fjorde og Skærgaarde, næsten altid 

 paa lave græsklædte Øer og Holme, hvor der er Fred for 

 Ræve og andre Rovdyr; kun som sjælden Undtagelse 

 findes Redepladsen fjernt fra Havet ved fersk Vand. Reden 

 anlægges paa den bare Jord, ofte i Læ af en stor Sten 

 eller mellem Tuer; den er ret flad og kunstløs, kun med 

 et Underlag af Tang, Mostotter, Græs eller Rødder, om- 

 givet af en bred Bremme eller Vold af dens usædvanlig 

 bløde og elastiske, mørkegraa, lidt brunlige Dun, der 

 lægges ind over Æggene, naar Fuglen forlader Reden. 

 Æglægningen finder hos os Sted i Slutningen af April 

 Maaned eller lidt senere, saaledes at Ungerne kommer 

 ud af Ægget i Slutningen af Maj; i nordlige Egne fore- 

 gaar Æglægningen indtil en Maaned senere. Æggenes Tal 

 5—6. Farven graaliggrøn. Skallen tyk, finkornet og ret 

 glat. Længden 72—84 mm. Bredden 48—55 mm. 



Hunnens i Rugetiden meget afblegede Farver falder 

 fortrinligt sammen med Omgivelsernes visne Græs, Tang 

 o. 1., og i Samklang med denne forbløffende Beskyttelses- 

 lighed holder den rugende Hun meget stærkt paa Reden, 

 idet den trykker sig med Næbbet under Vingen, ganske 

 ubevægelig; meget let undgaar den da Opmærksomheden, 

 selv om man staar tæt foran Reden. Paa fredede Holme 

 kan man som Regel tage den rugende Hun med Hænderne; 



