67 



beme er mer eller mindre opfyldte af Tværribber. 

 Hos mange Slægter findes langs Yderranden 1 eller 

 2 korte, langsgaaende Ribber, der skyder sig et 

 lille Stykke ind paa Vingen, hvor de enten ender 

 „blindt" eller ogsaa er forbundne med de andre 

 Længderibber ved Tværribber. Disse Ribber kaldes 

 Randribber. Rummet mellem Costa og Subcosta 

 kaldes Costalfeltet og mellem Subcosta og Radius 

 Radialfeltet. Tværribberne i Costalfeltets yderste 

 Trediedel danner ofte et uregelmæssigt Netværk, 

 Vingemærket (Pterostigma), idet de er mer eller 

 mindre sammenløbende. Vingerne foldes ikke sam- 

 men; de holdes i Hvilestilling klappede sammen 

 over Ryggen. Benene er meget svage. Hos Hannen 

 er Forbenene lange, og i Hvilestilling holdes de 

 fremstrakte, saa de ser ud som et Par Følehorn. 

 Naar Døgnfluen forlader Vandet som vinget In- 

 sekt, maa den endnu en Gang skifte Hud, før den 

 har naaet fuld Udvikling. Dette ejendommelige 

 Subimago-Stadium, som ikke kendes fra nogen 

 anden Insektgruppe, varer meget kort. Hudskiftet 

 foregaar hos nogle Former under Flugten; andre 

 sætter sig til Hvile efter en kort Flugt og skifter 

 saa Hud. Gaar man en Sommeraften ved en Sø 

 eller Mose, kan man blive helt oversaaet af Sub- 

 imagines af Døgnfluer, og man kan da let iagttage Hud- 

 skiftet. Nogle Arter begynder Hudskiftet med at 

 krænge Mundhuden eller endog hele Fortarmens Hud 

 ud ; den klæbes fast paa Underlaget, hvorved Afkræng- 

 ningen af Huden lettes. Subimago kendes fra det 

 fuldtudviklede Insekt ved dets glansløse (Udseende. 



5* 



