20 



tegningerne. Oversiden kan fremvise alle mulige Afskygninger 

 fra sølvgraa gennem mørk askegraa til grønlig-, oliven- eller 

 brungraa, eller fra en gulladen Sandfarve gennem rødlig og 

 rødbrun til sortebrun. Samme Individ kan vise forskellig 

 Farve, dels fordi Hamskiftet kan være forestaaende eller nylig 

 foregaaet, dels fordi Farvecellerne som hos vore andre Kryb- 

 dyr er foranderlige i Form under Nervesystemets Indflydelse 

 og bl. a. lader sig paavirke af Omgivelserne og Opholdsstedets, 

 f. Eks. Jorbundens, Farveforhold. Aftegningerne paa Oversiden 

 plejer at være: paa Hovedet 8 mørke, brune eller sorte, 

 Pletter (1 paa Snuden, 3 i en Tværlinie mellem Øjnene; bag 

 disse 2 Streger og endelig paa hver Side en længere halv- 

 maanedannet, med Konkaviteten udad vendt, Stribe fra Øjet 

 til Nakken); mellem Bagenden af de sidste begynder med 

 rudeformet Forende et mørkt, brunt eller sort, Zig-zagbaand 

 midt ned ad Ryggen til Halespidsen. Fra Øjets Bagrand løber 

 en mørk Stribe skraat ned ad Halsen, fortsat paa Kropsiderne 

 som en Række Pletter, een i hver af Zig-zagbaandets Bugter. 

 Overlæbens Skjolde er hvidlige med mørke Sømlinier. Under- 

 siden er mørk, blygraa til sort eller sortebrun, enten ensfarvet 

 eller hyppigere spættet med lyse,-gulladne eller graalige, Pletter; 

 Halespidsen er nedenunder gullig eller rød. Undertiden er Hug- 

 ormen helt sort, enten derved, at Grundfarven bliver mørk (Hun- 

 nen), eller ved Udbredelsen af de mørke Aftegninger (Hannen). 

 Denne sorte Varietet (Var. prester) er ikke en egen Art, som man 

 undertiden har antaget; thi man har iagttaget, at kulsorte Hun- 

 ner har født Unger med almindelige Farver og Aftegninger. 

 Den er ikke en Gang en lokal Race, uddannet under særlige 

 Omgivelser, men kan optræde i alle Egne og under de forskelligste 

 Omgivelser. De fleste sorte Eksemplarer skal være Hunner. 

 I det hele er Hunnens Grundfarve mørkere end Hannens; de 

 fleste brune Hugorme er Hunner; Hannen har gennem- 

 gaaende lysere, hyppigst graa Grundfarve; desto stærkere træ- 

 der Aftegningerne frem. Foruden den ovenfor anførte Forskel i 

 Halens Længde gælder, at Hannen har tykkere Halerod paa 

 Grund af Parringsorganerne, plumpere Hoved og stærkere 

 fremtrædende Øjenbrynskjold, hvilket forøger Hovedets trod- 



