29 



delt; 60—91 Par Haleskinner. Halen lang, smækker, flad 

 nedenunder, jævnt tilspidset, 1 / 5 af den hele Længde. Voksne 

 Eksemplarer bliver almindeligvis 110 — 140 cm , sjældnere endog 

 150 cm eller endnu længere. 



Farven paa Oversiden graa eller olivenbrun, Undersiden 

 ensfarvet bleggul; ofte har nogle af Oversidens Skæl hvide 

 Streger paa Randene, især paa Kropsiderne; undertiden 4 mør- 

 kere Længdestriber ned ad Kroppen; bagved Øjet en mørk 

 Stribe; Overlæben gul, ligesom en trekantet Plet bagved Tin- 

 dingen. Medens Han og Hun næppe er forskellige i Farven, 

 er Ungerne derimod ret afvigende fra de ældre: Ryggen har 

 mørkebrune Pletter i 4 — 5 Længderækker, en /\-dannet sort 

 Tegning paa Nakken bagved de gule Tindingpletter, en mør- 

 kebrun Tværstribe over Panden og en sort lodret Linie under 

 Øjet; Bugen er graalig eller gulagtig olivenfarvet. 



I sine egenlige sydlige Hjemlande forekommer Æskulap- 

 snogen især i stenede, tørre, sparsomt med Buske bevoksede 

 Egne, men træffes ogsaa i lyse Skove og paa aabne Marker. 

 I de nordligste Grænsedistrikter for dens nuværende Udbre- 

 delse gaar den i Vinterkvarter allerede sidst i August eller 

 i September og kommer atter frem i Maj. Den klatrer hurtig 

 og med stor Færdighed i Buske og Træer, ogsaa op ad Fjæld- 

 vægge og Mure; paa jævn Grund bevæger den sig smidig og 

 elegant, men ikke særlig hurtig. Den er sky og bidsk, men 

 bliver dog let tam og ved passende Behandling undertiden 

 meget tillidsfuld. Som andre Slanger soler den sig gerne og 

 søger af den Grund jævnlig op i Toppen af høje Buske. Den 

 tager Mus, Fugleunger og Smaafugle samt Firben. 



Æskulapsnogen lægger Æg ligesom den almindelige Snog; 

 oftest kun 5 — 8 Stykker, men der angives ogsaa 12 — 20. Æg- 

 gene er meget langstrakte, 35 — 40 mm lange, men kun 12 mm 

 brede; de findes ligesom Snogens i Kompostmøddinger, Muld- 

 jord, under Løv, Mos og lignende Steder. 



Æskulapsnogen er udbredt over Sydeuropa og en Del af 

 det sydlige Mellemeuropa; i Alperne gaar den enkelte Steder 

 op til ca. 1600 Meter. Dens nuværende Nordgrænse er omtrent 

 ved Paris, ved Schlangenbad i Taunus og ved østerrigsk Schle- 

 sien. Saa meget mærkeligere er det, at den ogsaa er funden i 

 Danmark, rigtignok kun paa et eneste Sted, i Skovene ved 

 Petersværft i Sydsjælland (Vordingborg- Egnen). Nu synes den 

 imidlertid uddød her; de 2 sidst fangne Eksemplarer er tagne 

 her i 1851 (ved Stensby Møller, Store Fredskov) og 1863 (paa 

 Skovridergaardens Mark ved Petersværft). 



