40 



I Fangenskab kan den let fodres med Regnorme eller med 

 smaa Strimler raat Kød, som man dog maa bevæge foran dens 

 Snude, da den ellers ikke vil tage dem ; den kan taale at sulte 

 længe, men derimod ikke at blive ret længe tør; holdes den i 

 Vand eller tilstrækkelig fugtig, kan den leve i Fangenskab 

 i mange Aar. Flere Gange om Aaret skiftes Hud; til en Be- 

 gyndelse viser Overfladen sig noget mat; saa løsner Hammen 

 sig først ved Munden, derpaa langs Bugen og kan til Slut — 

 efter nogle Timers Forløb — hænge som en løs Sæk om Dyret; 

 dette befrier sig for den ved at bugte og ryste sig og søger 

 ved Lemmernes Hjælp at krænge den ud over Halespidsen; 

 ofte tager den fat med Munden og trækker den af som en 

 Skjorte. I Modsætning til de fleste Springpadder giver hverken 

 denne eller andre Triton -Arter frivillig Lyd; imidlertid kan alle 

 Arter give en høj, kvækkende Lyd fra sig, skønt de mangler 

 Stemmebaand, f. Eks. naar man griber dem eller berører den 

 ublidt. Om Foraaret eller Forsommeien findes begge Køn i 

 Vandet; men efter Forplantningen gaar i hvert Fald mange, 

 baade Hunner og Hanner, paa Land, medens andre bliver i 

 Vandet til ud paa Efteraaret. Som Regel overvintrer dog de 

 voksne vistnok paa Land, i Skjul under Trærødder, i Jordhuller 

 osv., hvor de er beskyttede mod Frost. Fra lignende Steder 

 ser man dem om Sommeren undertiden komme frem paa 

 Regndage og træffer dem f. Eks. jævnlig kravlende paa Skovstier. 

 Undertiden fjærner de sig meget langt, endogsaa milevidt fra 

 Vand. Forplantningen begynder i April og kan vare til ind i 

 Juli. Æggene lægges befrugtede. En egenlig Parring finder 

 imidlertid ikke Sted. Hannen nærmer sig Hunnen, gnider sin 

 Snude mod den, især mod dens Hale, og foretager forskellige 

 mærkelige Bevægelser om den og foran den og vedbliver der- 

 med i timevis eller endog flere Dage. Endelig giver Hunnen 

 efter for disse vedholdende Tilnærmelser, støder med sin Snude 

 mod Hannens Gat, og Hannen udstøder saa deraf en Sædbe- 

 holder; denne er et klokkedannet Geléhylster, i hvilket der 

 sidder løst en stiftformet Sædmasse. Sædbeholderen fæstes ved 

 Bunden eller et eller andet Sted — ofte paa Hunnens Legeme. 

 Idet Hunnen, følgende efter Hannen, kryber hen over Sædbe- 

 holderen, fæster Sædmassen sig til hendes Gat, medens Gelé- 

 hylsteret bliver tomt tilbage. En Del af Sædmassens Sædfim 

 finder Vej til de Sædgemmer, som findes i Gattets Væg; og 

 herfra foregaar saa senere Æggenes Befrugtning. Æggene lægges 

 enkeltvis; Hunnen klæber gerne hvert enkelt Æg til Vandplanter, 

 ofte med Bagbenene foldende disses Blade om det til Beskyt- 

 telse (Fig. 17) (i Fangenskab lægger Hunnen ofte Æggene hæn- 

 gende sammen i en kort Snor; men dette Forhold er abnormt). Æg- 

 gene er gullige, omgivne af en klar Hinde, der atter omsluttes 



