66 



eller længere end Indertaaen. Paa Hovedet og Lemmerne 

 er Huden glat, paa Ryggen enten glat eller forsynet med smaa 

 flade Vorter; Bugsiden glat; kun nedenfor Gattet nogle faa 

 Gryn. Farven er meget variabel. Oversidens Grundfarve graa- 

 lig eller brunlig med større mørke- 

 brune, sortrandede Pletter, der kan 

 flyde sammen til Længdebaand ; under- 

 tiden talrige Smaapletter; paa Bag- 

 lemmerne ofte uregelmæssige mørke 

 Tværbaand; ofte paa Siderne, under- 

 Fig. 47. Bagfod af Løgfrøen ; tiden tillige paa Ryggen, røde Prikker, 

 viser den store Fodrodsknude Undersiden smudsighvid ensfarvet 

 ovenfor Indertaaen. & 



eller spættet med graabrunt; Fod- 



saalerne ofte graabrune; Fodrodsknuden hornfarvet. Iris guld- 

 gul eller rødlig. Hannen kendes fra Hunnen paa en stor 

 glat Kirtel, anbragt paa Oversiden af Overarmen (Fig 48); her 

 og paa Underarm og Haand tillige i For- 

 plantningstiden smaa ufarvede „Perler" 

 eller Gryn; derimod mangler saavel Horn- 

 spidser som Kvækkepose. 



Størrelsen er omtrent som Strandtud- 

 sens (Maksimallængde ca. 80 mm ) og om- 

 trent ens for Han og Hun. 



Løgfrøen er i høj Grad natlig og under- 

 jordisk i sin Levevis; den fører en saa 

 skjult Tilværelse, at dens Forekomst i en Fig. 48. Arm af 

 Egn som Regel kun opdages ved Hjælp af Løgfrøens Han med 

 de store, let kendelige Haletudser. Den Overarmskirtelen. 

 graver sig ned, ofte flere Fod dybt, i halvt 

 oprejst Stilling ved Hjælp af Bagføddernes store, skarpe 

 Fodrodsknude, idet den skiftevis skraber ud til Siden, saa 

 med den ene, saa med den anden Hæl, af og til med et 

 kort Hvil; i Sand eller løs Jord forsvinder den i mindre end 

 et Minut komplet, uden at man ser noget Spor efter den. 

 Den forekommer ogsaa mest, hvor der er let Jord eller Sand ; 

 i Haver f. Eks. i Aspargesbedene. Efter Solnedgang kommer 

 den frem, hopper om som en Frø, og søger Føde, Orme, Snegle, 

 Insekter, især Biller. Griber man den, udsondrer den et Stof, 

 der lugter som Hvidløg, og samtidig udstøder den et Skrig og 

 gaber op, som om den vilde bide; undertiden skal den blive 

 helt arrig, puster sig op, skriger „som et lille Barn" og hopper 



