39 



moder, at de foretager regelmæssige Vandringer til for- 

 skellige Tider af Døgnet og Aaret. De er i Stand til at op- 

 tage en stor Mængde Vand og faar da et oppustet Udse- 

 ende og bliver halvgennemsigtige. I den tørre Aarstid 

 gemmer de sig i Sprækker og Revner, under Bark, ved 

 Trærødder og lign., ofte flere i samme Hul. Laver og 

 Svampe udgør deres væsentligste Føde. To Gange om 

 Aaret, Foraar og Efteraar, lægger de 20 — 30 ovale Æg; Ud- 

 klækningen tager omtrent en Maaned. 



2. Ågriolimax Morch. 



Denne Slægt ligner i den ydre Form den fore- 

 gaaende, men Farvetegningen er anderledes, idet 

 tydelige Længdebaand mangler. Omkring Aande- 

 hullet findes der et lyst, ovalt-kredsformet Parti. 

 Slimen er klar eller oftest mælkehvid, hvilket 

 skyldes iblandede fine Kalkdele. Arterne af denne 

 Slægt er gennemgaaende langt mindre end Limax- 

 Arterne. 



Anatomisk set er der stor Forskel paa de to 

 Slægter: Ågriolimax har kun 4 Tarmvindinger. 

 Højre Leverdel omslutter Tarmen og danner den 

 bageste Del af Indvoldsmassen, medens hos Limax 

 den venstre ligger bagest. Kæben er bygget om- 

 trent som hos Limax; Radula har trespidsede Cen- 

 traltænder. Penis bærer for neden et keglefor- 

 met, længdefuret Pirringsorgan, der ofte sidder i 

 en Sideudposning; dette mangler hos Limax. Hos 

 sidstnævnte krydser Penis og højre Øjestilkretraktor 

 hinanden; dette finder ikke Sted hos Ågriolimax. 

 Penisretraktoren udspringer fra Lungegulvet foran 

 Nyren og Hjærtet. 



Af denne Slægt kendes der c. 60 Arter, hovedsagelig 

 fra den palæarktiske Region, dog ogsaa fra Nordamerika, 

 Abessinien og enkelte andre Steder. Her i Landet findes 

 2 Arter. 



