67 



mørk Indfatning af Aandehullet og Halekirtelen. Naar 

 ogsaa Skjoldpletten forsvinder, har man Formen oculatus. 



Hovedformen findes næsten overalt i Landets Skove. 

 Enkelte Steder træffes en ligelig Blanding af denne og de 

 forskellige hvide Former (8—12); dette er f. Eks. Tilfæl- 

 det i Annebjærg og Ulkerup Skove ved Nykjøbing p. Sj. 

 Oftest forekommer de hvide Former kun i enkelte Eksem- 

 plarer og ret sjælden (Holte, Frederiksdal, Folehave, 

 Petersværft, Lindenborg Kro og fl. St.). Af de graa For- 

 mer er Nr. 5 fundet i Dronninggaards Have, Nr. 7 ved 

 Marienlyst, i Frederiksborg Dyrehave og i Viborgegnen. 

 De brune Former er sjældne; Nr. 2, 3 og 4 angives af O. F. 

 Miiller fra Frederiksberg Have; Nr. 3 findes tillige ret tal- 

 rig ved Lohals paa Langeland. — Den sorte Form Nr. 1 

 angives af O. F. Miiller, men uden Lokalitet. Den i 

 Mellem- og Sydeuropa saa almindelige røde Form, ru fus 

 Linné, er derimod ikke fundet hos os. 



Man træffer disse Dyr overalt i Skovene, i størst 

 Mængde dog ved Grøfter langs Skovveje; sjældnere finder 

 man dem paa Enge og i Haver. De er næsten altædende; 

 baade grønne og visne, forraadnende Plantedele fortærer 

 de; Svampe er deres Yndlingsføde; men de forsmaar hel- 

 ler ikke mindre, saarede Dyr, Aadsler, Ekskrementer og 

 forskelligt Affald. Deres Lugt er overordentlig fin; paa 

 lang Afstand kan de vejre Føden (dette er ogsaa Tilfæl- 

 det med mange andre nøgne Snegle). — Æggene lægges i 

 Jorden eller i den nederste, fugtige Del af det visne, ned- 

 faldne Løv; de er ovale (4x5 mm), halvklare, med en 

 læderagtig Skal, hvori er indlejret talrige fine Kalkkorn; 

 naar de tørres, bliver de hvide. Man finder dem i Klum- 

 per paa 20—60 Stykker til næsten alle Tider paa Aaret; 

 Ungerne kommer ud af Æggene efter 30—40 Dages For- 

 løb. Kun Ungerne synes at overvintre, medens de gamle 

 dør ved Frostens Indtræden; i meget milde Vintre kan 

 muligvis enkelte voksne overvintre. Dyrenes Levetid er 

 altsaa kun godt ét Aar. Ungerne er i Begyndelsen 

 hvidlige med gule Prikker, oftest dog med en graalig eller 

 grønlig Tone. Senere bliver „Halespids" og Hoved og 

 endelig Ryg og Skjold mørke, medens Siderne endnu er 

 lyse. Til sidst breder det sorte Farvestof sig ud over Si- 

 derne og Fodsaalens Sidedele. I Løbet af Udviklingen 

 kan der undertiden optræde mørke Sidebaand, der dog i 

 Reglen senere forsvinder. Det bedste Kendetegn paa Un- 

 gerne af denne Art er de lange, skarpe Hudvorter bag 

 Kappen. 



2. A. subfuscus Draparnaud (A. fuscus Muller, 

 A. cinctus Muller, A. rufus Linné hos Westerlund). 



5* 



