72 



tegn. Epiphallus og Sædgemmets Stilk er forsynet med 



Længdefolder, det sidste tillige med 2 Gruber. Kønsatriet 



er meget stort og langt. 



I Haver, Skove og paa udyrkede 

 Pladser forekommer denne Art meget 

 almindelig under Sten, nedfaldne Gre- 

 ne og Blade, i Jordhuller, i gamle Træ- 

 stubbe, under Bark og lignende Ste- 

 der. Det er træge Dyr, der holder sig 

 skjult om Dagen og først kryber frem, 

 naar det bliver mørkt. Deres Føde 

 bestaar af døde, halvforraadnede Plante- 

 dele, derimod synes de kun sjælden at 

 tage friske, grønne Plantedele saaledes 

 som efterfølgende Art. Æggene lægges 

 om Sommeren og Efteraaret i Klumper 

 paa 12—15 Stykker, sjælden flere; de 

 er ovale, i Begyndelsen klare, senere 

 matte. Ungerne udvikles i Løbet af 

 Vinteren og Foraaret; fra Marts Maa- 

 ned af træffes de fuldvoksne Eksem- 

 plarer. Under gunstige Forhold kan 

 de voksne overvintre. 



Pig. 63. Kønsorga- 

 ner af A. circumscrip- 

 tus. Samme Be- 

 tydning af Bogsta- 

 verne som i Pig. 58 ; 

 desuden dh herma- 

 froditisk Kønsgang, 

 k Kønskirtel, vs Sæd- 

 blære, OP Æggehvide- 

 kirtel. 



4. A. horténsis Férussac. (Fig. 

 60 a, b). Ligner meget den foregaa- 

 ende Art, men er slankere og mere 

 tilspidset bagtil; tillige er Huden mere 

 sejg. Skjoldet er temmelig lille. Og- 

 saa i Farvetegning er der en vis 

 Lighed med den foregaaende; men 

 Ryggen er meget mørkere, og de sorte 

 Længdebaand er rykket længere bort fra Ryggens Midte 

 og i Reglen ikke skarpt afgrænsede nedadtil mod Siderne; 

 den sorte Farve udbreder sig nemlig til Fodbræmmen, 

 dog stadig aftagende i Styrke nedefter. Naar Dyret be- 

 tragtes ovenfra, bliver det Totalindtryk, man faar, at det 

 er sort. Fodsaalen er altid gullig eller hyppigere orange- 

 farvet. En hvid Rygkøl findes aldrig. Slimen er svagt 

 gullig eller orangefarvet. Længden 25 — 30 mm. 



Kønsorganerne (se Fig. 64) : Den ret lange, frie Ægge- 

 leder er i Begyndelsen tynd og udvider sig derpaa jævnt. 



