116 



de meget ofte sammen. — Føden bestaar næsten udeluk- 

 kende af Planteføde, saaledes forskellige Slags urteagtige 

 Planters Blade, (den synes ligesom H. hortensis og H. 

 arbustorum at ynde Hedenælder); dog æder den ogsaa 

 Svampe, Aadsler og lignende. 



Dyrene parrer sig som Regel flere Gange om Aaret; 

 hyppigst begynder de allerede først i Maj ; men hele deri 

 varme Aarstid igennem kan man træffe Individer i Par- 

 ring, særlig i varmt Vejr efter Regn. Parringen er som 

 hos de andre Helix-Arter gensidig, saaledes at Individerne 

 begge paa én Gang fungerer som Han og Hun. Spermato- 

 foren er meget lang, c. 70 mm. Æggene lægges i Jord- 

 huller i ret variabelt Antal, nemlig fra 10 — 80, i Almindelig- 

 hed dog i en Klump paa et halvt hundrede Stykker. De 

 er nærmest ovale, c. 2,75—3 mm lange og 2^2 mm brede. 

 Straks naar de er lagt, er de ret klare, senere bliver de 

 uigennemsigtige, hvide eller hvidgule. Skallen er forholds- 

 vis fast, med temmelig rigeligt Kalkindhold. Udklæknin- 

 gen tager 15—25 Dage. Ungerne kendes paa Skallens 

 mørkt farvede Navleregion, „Navlepletten"; desuden plejer 

 Kappen at have temmelig store, uregelmæssige, mørke og 

 brunlige Pletter. I Dyrenes andet Leveaar bliver de ud- 

 voksne; man ser derfor paa Skallen særlig én kraftig Til- 

 vækststribe, der ofte har en Farve, der er noget afvigende 

 fra den øvrige Skal, og indvendig paa dette Sted findes 

 undertiden en svag Læbedannelse. Denne svarer til Vækst- 

 standsningen om Vinteren. Ved Frostens Indtræden graver 

 de sig ned i Jorden, særlig ved Træstammer og Trærødder 

 mellem det visne Løv eller under Sten. Skallen ligger 

 med Mundingen opad og omtrent i Niveau med Jordover- 

 fladen. Indgangen til Skallen lukkes med flere med Mel- 

 lemrum anbragte papirtynde Laag, hvoraf det yderste er 

 tykkest og indeholder talrige Kalkkorn. — Dyrenes Leve- 

 tid synes at være 3 Aar. 



Et meget stort Procentantal af Ungerne arver saa- 

 danne af Forældrenes Egenskaber som ekstrem Størrelse 

 eller Lidenhed og Baandkombinationer, derimod bliver Af- 

 kommet efter venstrenoede Forældre højresnoet. 



Arten træffes næsten overalt her i Landet almindelig; 

 der er dog enkelte Undtagelser, saaledes skal den være 

 sjælden paa Bornholm, hvor den kun er taget i Haver 

 ved Rønne; den er maaske indført dertil. Subfossil ken- 

 des den fra Ferskvandskalken i den undersøiske Mose i 

 Frihavnen, fra Køkkenmøddinger og Kildekalk. 



3. H. pomåtia Linné. Vinbjærgsneglen. (Fig. 16,92). 

 Dyret hvidligt eller graagult, Kroppen med temmelig 

 stærkt fremragende Hudvorter, Hovedet og særlig Øjestil- 



