119 



dens den øvrige Del falder af og glider ned i den Slim, 

 der i saa rigelig Mængde udskilles under Parringen. Efter 

 en Hvileperiode følger saa til Slut den egentlige Parring, 

 idet Parringslemmet hos begge Individer paa én Gang 

 krænges ud og optages i det andet Individs hunlige Køns- 

 vej, hvorpaa Udvekslingen af Spermatoforen foregaar. 

 Samme Dyr parrer sig som Regel flere Gange samme Aar, 

 oftest med forskellige Individer. Nogen Tid efter Parrin- 

 gen lægges Æggene i Klumper paa 10 — 60 eller flere. De 

 er store, 4 — 6 mm, omtrent kuglerunde, i Begyndelsen ret 

 klare, grønlig — hvide, opalagtige; senere bliver de matte 

 og hvidlige, kalkagtige. De gemmes i Jordhuller, som 

 Dyret selv laver. Først graves en skaalformet Fordybning, 

 der optager den ene Halvdel af Skallen, derpaa borer Dy- 

 ret, med indtrukne Følere og Øjestilke en lodret Gang 

 ned i Jorden, og for Enden af denne tildannes selve 

 Æggekammeret. Under dette Arbejde ses kun den øver- 

 ste Del af Skallen ragende op af Jorden. Naar Æggene 

 er lagt, fyldes Hullet efter, og den tiloversblevne Jord 

 jævnes ud. En saadan Proces kan tage 2 — 3 Dage. Ud- 

 klækningen varer 20—30 Dage. Det første Aar faar Skal- 

 len i alt 3 Vindinger; det næste Aar om Efteraaret for- 

 tykkes Mundranden svagt indvendig, og en rødlig Stribe 

 kanter Mundingen udvendig; først det tredje Aar afslutter 

 Dyret Væksten med en fortykket, brunlig eller violet 

 Mundrand, og saaledes gaar det nu hvert Aar herefter, 

 blot at Tilvæksten efter det tredje Aar kun er meget ringe. 

 Rødbrune Tværbaand plejer udvendig at angive Vækst- 

 standsningerne, ligesom man ogsaa indvendig i Skallen 

 kan se Mærker efter tidligere Mundrande. Levetiden er 

 som Regel 6—8 Aar; men Dyrene kan under gunstige 

 Forhold blive ældre endnu. 



Om Vinteren gemmer denne Snegl sig lige i Jordover- 

 fladen, under vissent Løv, Ris og Kviste; den ligger lige- 

 som de fleste Helix-Arter med Mundingen opad. Yderst 

 dækker et meget tykt og fast, svagt udadbuet Kalklaag 

 for denne. Indenfor findes flere papirtynde Hinder. 



I Almindelighed angives Dyret at være indført i Mid- 

 delalderen af Munke og Herremænd, men derom ved man 

 intet sikkert; derimod er den sandsynligvis ført fra en 

 Egn af Landet til en anden ved Menneskers Hjælp, saa- 

 ledes skal den være indført til Bornholm omkring 1850. 

 Den er særlig almindelig i hele Kjøbenhavns Omegn; 

 men ogsaa i Nærheden af Landets andre større Byer og 

 omkring Klostre og Herregaarde findes den (Sjælland, 

 Falster, Lolland, Fyn, Taasinge, Østjylland). Dette lader 

 formode, at den er indført for at spises; thi i Mellem-, 

 Vest- og Sydeuropa er denne Snegl en yndet Spise, sær- 

 lig i katolske Lande som Fastemad, idet den henregnes 



