127 



Paa den modsatte Side af Mundingen, paa Gane- 

 væggen, er Skallen gerne forstærket ved en under- 

 tiden meget kraftig, hvidlig eller brunlig, ofte 

 stærkt glinsende Kalkbelægning, Ganevalken (cai- 

 lus palatalis Fig. 98 gv), der som Regel gaar paral- 

 lel med Mundranden, men et godt Stykke inden 

 for denne. Fra denne Valk udgaar forneden en 

 indad løbende Skal-Fortykkelse, Basalvalken (cailus 

 basalis, b). Imellem denne og Aksefolden ligger 

 ofte en ret dyb Rende, Basalrenden (canaliculus, 

 Fig. 98 br). Helt oppe under Sømmen er Gane- 

 væggen forstærket ved én, sjælden flere (2—3) 

 ganske fine, listeformede Kalkbelægninger, Søm- 

 folderne (plicae suturales). Underneden findes 1 — 

 flere kraftigere Lister, Ganefolderne (plicae palata- 

 les). Den øverste af disse, Hovedfolden (plica 

 principalis Fig. 99 h), er ret høj og smal og træffes 

 hos næsten alle Arter; de andre er kortere og 

 svagere og løber ofte noget skraat i Forhold til 

 denne. Længst til højre, omtrent en halv Om- 

 gang fra Mundranden, danner den saakaldte Maane- 

 fold (plica lunaris, lunella, Fig. 99 m og 101 m) en 

 Grænse for Ganefolderne; kun Hovedfolden kan 

 endnu fortsætte sig et Stykke forbi og oven over 

 denne. Den staar omtrent vinkelret paa Ganefol- 

 derne og er i Reglen svagere eller stærkere halv- 

 maaneformet krummet; den mangler sjælden (f. Eks. 

 hos C. laminata). — Nakken (Fig. 99) er i syste- 

 matisk Henseende omtrent lige saa vigtig som 

 Skalmunden og dennes Udstyr. Nogle Arter har 

 Basis af sidste Vinding sammentrykt, saa at der 



