159 



Fig. 130. 



Fig. 131. 



Fig. 130. Vertigo antivertigo, var. 



ferox. Fig. 131. V. moulinsiana, 



X13. 



delingen AlæaJefPreys, de 2 venstresnoede Afdelingen Ver- 

 tillaMoquin-Tandon. Om Adskillelsen af Arterne se S. 154. 



1. V. (Alæa) antivertigo Draparnaud*). (Fig. 130). 

 Dyret sort paa Hoved og Nakke, graalig og sort punkteret 

 paa Sider og Fodsaal ; denne er bred og bagtil let afrundet. 

 Øjestilkene i Spidsen 

 kølledannede. — Skal- 

 len ægformet, dannet 

 af 5—5^2 glatte eller 

 meget svagt stribede 

 Vindinger, hvoraf den 

 sidste er langt den stør- 

 ste. Navlen lukket, kun 

 antydet ved en fin Ren- 

 de. Nakkekøl og Nakke- 

 fure veludviklede. Mun- 

 dingen skævt hjertefor- 

 met, med noget tilbage- 

 bøjet Mundrand; Akse- 

 randen svagt buet. Yderranden ovenfor Midten stærkt ind- 

 trykt, de to Rande paa Mundvæggen forbundne ved en 

 svag Callus. I Mundingen 6—11 oftest lamelformede, 

 hvidlige Tænder, der kan være forbundne ved en Gane- 

 valk. Skalfarven meget mørk kastaniebrun eller, særlig 

 hos yngre Individer, noget lysere hornfarvet; Glansen er 

 særdeles stærk. Højde 2— 2,5 mm, Bredde 1,2— 1,5 mm. 



Tandbesætningen er følgende: Paa Mundvæggen er 

 Vægtanden (Kg) og Vinkeltanden (V^) altid veludviklede, 

 lamelformede, medens den indre Vægtand (V^) kan mangle 

 og altid er temmelig lille; paa enkelte Eksemplarer findes 

 en ganske svag ydre Vægtand {Vj). Aksetanden (Å^) og 

 og Basaltanden (B) er veludviklede, lamelformede; den 

 sidste sidder længere henne paa Akseranden end hos de 

 fleste andre Vertigo -Arter. Af Ganetænderne strækker 



*) En lignende og nærstaaende Art, V. lilljeborgi Westerlund, (med kun 

 4— 5-tandet Munding og svagt eller slet ikke indtrykt Yderrand) angives 

 afWesterlund at være funden af H. Sell ved Kirke Værløse ; dette be- 

 ror paa en Misforstaaelse fra Westerlunds Side. 



