166 



Af disse er Nr. 2 den hyppigst forekommende, men 

 ogsaa Nr. 1 og 3 er ret almindelige. 



Var. t u m i d a Westerlund. Med bredere og — særlig ved 

 Basis — mere oppustet Skal, der er mørkere end hos Hoved- 

 formen; 4—6 (sj.8) Tænder. Højde 1,9 mm, Bredde 1,5 mm. 

 Det er en ret sjælden Vertigo-Art, der gerne sidder paa 

 nedfaldne Grene og paa Sten. I Terkelskov (ved Farum) 

 kan man tage den ret talrig paa Kalkstensfliser, der lig- 

 ger strøet omkring i Græsset, ellers træffes den kun i faa 

 Eksemplarer paa hver Lokalitet. Den ynder Sol og Læ. 

 Man kender den fra Sjælland, Møen og Østjylland. Var. 

 tumida er taget i Linaa Vesterskov (C. M. Poulsen). Sub- 

 fossil kendes Hovedformen fra Ferskvandskalken i den 

 undersøiske Mose i Frihavnen samt fra Kildekalken ved 

 Veistrup Aa paa Fyn; da den saaledes tidligere har levet 

 paa Fyn, er der Grund til at formode, at den ogsaa lever 

 der endnu. 



7. V. (Vertilla) angustior Jeffreys (V. venétzii 

 Charpentier). (Fig. 137). Dyret kort, med afrundet Hale- 

 spids. Farven lysegraa, Sider og Fodsaal hvide; Øjestil- 

 kene lange, slanke og mørke. 

 — Skallen rødligbrun, venstre- 

 snoet, oval — kort tenformet, 

 skæv, dannet af 4^2—5^/2 fint 

 stribede Vindinger, adskilte ved 

 en temmelig dyb Søm. Navlen 

 lukket, kun antydet ved en 

 Fure. Nakken paa Midten for- 

 snet med en Fure, der løber 

 paa langs (o: parallel med Søm- 

 men); denne Indsænkning be- 

 grænses oventil af en mørk 

 Stribe, der for neden er lyst 

 kantet; dette er den lange 

 Ganefold, der skinner igennem. 

 Forneden ender sidste Vinding 

 i en stor, lyst farvet (ofte hvid- 

 lig) Knude. Nakkevalken og 

 særlig Nakkefuren veludviklet. 

 Mundingen skævt hjerteformet; Mundranden tilbagebøjet. 

 Yderranden lidt oven for Midten stærkt indtrykt, saa 



^mmi. 



^&W 



Fig. 137. Vertigo angustior, 

 X 18. a og & viser Forskel- 

 len i Størrelse og Form, 

 c Nakken. 



