311 



hed i den ydre Form med den følgende Underfamilie maa den skilles fra denne, 

 hvortil jeg først var tilbøielig til at henregne den. De tvende herhen hørende Slægter 

 vise en noget fra hinanden afvigende Bygning i det Ydre derved, at Sidepladerne ere temmelig 

 store hos Dexamine, men derioiod meget smaa og stive hos Tritaeta. De stemme 

 overens deri, at Halens femte og sjette Led hos begge ere fuldstændig sammenvoxne. 

 Munddelene vise ogsaa en stor Overensstemmelse mellem begge, med Undtagelse af at 

 Kjæbeføddemes ydre Plader hos den sidste Slægt ere længere end de korte Palper, 

 men temmelig smale og krummede samt kun paa Enden besatte med faa Torne, medens 

 de hos den første ere meget brede og store, dog kortere end de mere forlængede 

 Palper, og paa sin indre Rand besatte med tynde Torne. I de fem bagre Fodpars 

 Form skilles ogsaa be^e Slægter let i det Ydre, ved at hos Dexamine er det tredie 

 Led temmelig kort, og det fjerde og femte temmelig langt, medens det Omvendte er 

 Tilfældet hos Tritaeta. 



Gen. L DEXAMINE, Leach, 1813. 



Deriv.: Ss^ajisvY] (en Nereide). 



Syn. : 1813. Dexamine, Leach, Edinb. Encyc. vol. VIL p. 433. 



1814. — Leach, Zoological Misc. vol. II. p. 23. 



1825. — ; Desmarest, Consid. sur les Crust. p. 263. 



1859. — Bruzelius, Skand. Amphip. Gamm. p. 37. 



1860. — A. Boeck, Forhandl, ved de Skand. Naturf.'s 8de Møde. p. 658. 



1862. — Spence Bate, Catal. Amphip. Crust. Brit. Mus. p. 130. 



1863. — Spence Bate and Westwood, Brit. sessile-eyed Crust. p. 236. 



1864. — Grube, Beschreib. einiger Amphip. der Istrisch. Fauna. Archiv 



f. Naturgesch. p. 195. 

 1867. — Heller, Z. nåh. Kennt. d. Amphip. des Adriat. Meeres. p. 30. 



1870. — A. Boeck, Crust. amphip. bor. et aret. p. 106. 



Typ.: Cancer (Gammarus) s pi no sa, Montagu. 



Pedes maxillares lamina exteriore in margine interiore spinis armala; lamina 

 interiore in apice paucas setas lenues gerenli. 



Epimera magna, in margine inferiore rotundata; qvaluor anteriora epimero 

 5to multo altiora. 



Antennæ superiores inferioribus longiores. 



Pedes qvinqve ultimorum parium articulo 4to et 5to elongatis; ungvibus 

 longis, subcurvatis. 



Denne Slægt blev opstillet af Leach i 1813 og optaget af Desmarest i 1825, men 

 ikke af Milne Edwards i 1840 i hans Hist. des Crust. Tom. III. Dana optager 

 den heller ikke i „United States explor. exped." 1853. Spence Bate optager atter 



