392 



ved Finmarken. Jeg har fundet den ved Haugesund paa 60 Favnes Dybde, og den er 

 ligeledes tågen paa forskjellige Steder langs Kysten og lige til Bohuslen, hvor den af 

 Bruzelius er funden paa 40—60 Favne. Efter Packard forekommer den ved Labrador. 

 Herhen hører vistnok ogsaa Megamæra longicauda, Brandt, Middendorffs sibi- 

 rische Reise, p. 141, pl. 6, fig. 32; Spence Bate, Catal. Amphip. Crust. Brit. Mus. 1862, 

 p. 229, pl. XL, fig. 3. 



Gen. V. ELASMOPUS, Costa, 1856. 



Deriv. : Aaff(xo'c, en Plade, ::ou'f, en Fod. 



Syn.: 1853. Elasmopus, Costa, Kend. della Reale Ac. d. Sei. di Napoli, p. 170. R. sui 



Crost. amfip. del regne di Napoli. 1856. p. 212. 

 1870. — A. Boeck, Crust. amphip. bor. et aret. p. 130. 



Type: Elasmopus rapax, Costa. 



Mandibulæ articulo palpl 3tio multe majore qvam 2do, curvato, persetoso. 



Maxillæ 2di paris lamina interiore ovata, in apice setis nonnuUis instructa. 



Antennæ superiores inferioribus longiores; pedunculo elongato. 



Pedes 2di paris iisdem Imi paris majores. 



Pedes trium parium ultimorum perlati. 



Pedes saltatorii ultimi paris ramis invicem eadem longitudine brevibus et latls. 



Appendix caudalis permagna, profundissime fissa. 



Costa opstillede denne Slægt i 1853 med følgende Diagnose: „Antennæ superi- 

 ores bisetæ, inferiores articulo primo inermi. Pedes qvatuor anteriores prehensiles, 

 2di primis majores; sex postici elati, laminares, articulo ultimo tantum tereti." Ved denne 

 sidste Karakter skal denne Slægt endvidere skille sig fra Gammarus. Spence Bate hen- 

 fører Elasmopus som synonym med Podocerus, hvor den aldeles ikke kan have sin 

 Plads, da Halevedhænget er pladeformet, kløvet, det sidste Par Springfødders Grene 

 pladeformede, og da Sidepladerne ere store. Derimod tror jeg, at Spence Bate's 

 Art Megamæra hrevicaudata maaske kan stilles herhen, da den stemmer overeens 

 med den typiske Art E. rapax i flere Henseender. Om man end ikke af Costa's Diag- 

 nose har faaet Noget, der kan karakterisere den som Slægt, frembyder hans Tegning . 

 af den typiske Art flere Holdepunkter til at skille den fra nærstaaende Slægter. Jeg 

 har henført til denne en Art fra Norge, efter hvilken jeg har udkastet en ny Slægts- 

 diagnose. Den skiller sig fra de foregaaende Slægter, ved at Kindbakkernes Palper ere 

 meget stærke, brede, medens de ere meget tynde hos de foregaaende. Heri ligner den 

 noget Slægteu Gammarus, men Palpen er her stærkere, og dens tredie Led er her 

 længere end det andet, medens det hos hin Slægt er kortere. Det andet Kjæbe- 



