413 



bagre Vinkel, der er afrundet; det tredie Led er omtrent saa langt som det femte, 

 men dette er smalere ; det fjerde Led er kortere. 



Alle Springfødder naa omtrent lige langt bagud. 



De tvende første Pars ydre Gren er ubetydelig kortere end den indre, og 

 begge have Torne paa Eandene og i Spidsen. 



Det sidste Pars Grene ere lige lange og neppe længere end Grundleddet, af 

 en forlænget lancetformet Bygning, og ere paa den indre Rand besatte med Torne. 



Halevedhænget er omtrent dobbelt saa langt som bredt ved Roden, udelt, 

 svagt trelappet paa den ydre Ende og med en liden Torn mellem Lapperne. 



Denne Art er tåget ved Julianehaab ved Grønland og er ifølge Goés hyppig 

 ved Spitsbergen paa 2—12 Favnes Dybde. 



Gen. X. MELPHIDIPPA, A. Boeck, 1870. 



Deriv. : Melphidippa, Tjenestepige hos Plautus. 



Syn.: 1870. _ Melphidippa, A. Boeck, Crust. amphip. bor. et aret. p. 138. 



Mandibulæ palpo brevi atqve perangusto; articulo palpi 3tio breviore qvam 2do. 



Maxiliæ Imi paris lamina inleriore sat lata, non vero longa, in margine in- 

 teriore seiis compluribus plumosis instrucla 



Pedes maxillares palpis angustis, elongatis; lamina exteriore brevi, lata, in 

 margine inleriore dentibus paucis, parvis armata. 



Corpus elongatum, maxime postabdomen. Segmenta postabdorainis in mar- 

 gine posteriore denlibus majoribus aut minoribus armala. Epimera sat parvula. 



Anlennæ elongatæ, graciles; superiores et inferiores longitudine fere æqvales. 



Pedes angusti, elongati; pedes Imi et 2di paris manii subcheliformi, parva; 

 pedes trium parium ultimorum arliculo Imo parum modo dilatato. 



Pedes saltatorii ultimi paris ultra finem eorundem Imi et 2di paris longe 

 producli. 



Appendix caudalis elongata, plus minusve fissa. 



Goés beskrev i 1865 en Gammarus spinosus fra Spitsbergen, som afviger meget 

 fra de øvrige Gamraarus-Arter i sin hele Legemsform og ved sine smaa Sideplader. Senere 

 har jeg fundet tvende nye Arter, som staa Goés's Form meget nær, hvorfor jeg i 1870 

 ansaa det rigtigst at opstille disse tre Arter sammen under en ny Slægt, Melphidippa, 

 der foruden ved den anførte Karakter ogsaa i Munddelenes Bygning adskiller sig fra 

 de øvrige her omhandlede Slægter. Hos en af dem, M. longipes, er Bisvøben paa de 

 øvre Følere rudimentær, medens den er lang hos M. borealis. Kindbakkernes Palpe 

 er meget tynd hos denne Slægt, der dog i Særdeleshed afviger fra de fleste andre ved 



