617 



Labium inferius perlatum; lamina interiore lata. 



Maxillæ Imi paris lamina interiore longa, non vero lata, in apice setis plu- 

 mosis paucis instriicta; palpo 2articulato, in apice spinis et dentibus paucis, va- 

 lidis armato. 



Maxillæ 2di paris lamina exteriore longiore et partim latiore qvam interiore. 



Pedes maxillares robusti; lamina interiore elongata; exteriore magna, in 

 margine interiore dentibus lalis, in apice spinis curvatis armata. 



Corpus elongatum, altum, compressum; epimeris sat magnis aut magnitudinis 

 mediocris, in margine inferiore seiis instructis; capite in apice producto; oculis 

 duobus (?) aut qvatuor, simplicibus. 



Segmenta postabdominis duo posteriora coalita. 



Antennæ superiores flagello longo præditæ, flagello accessorio destitutæ, ad 

 apicem capitis affixæ. 



Antennæ inferiores item flagello longissimo instructæ, sub capite affixæ. 



Pedes Imi et 2di paris graciles, manibus parvis, subcheliformibus instructi. 



Pedes 3tii et 4ti paris angusti; articulo 3lio lato. 



Pedes 5ti et 6ti retroversi; ungvibus parvis. 



Pedes 7mi paris iisdem 5ti et 6ti paris mullo breviores; articulo Imo infra 

 et postice valde dilatato. 



Pedes saltatorii biramei; ultimi paris ramis laminiformibus et setosis. 



Appendix caudalis plus minusve profunde fissa. 



Spence Bate kaldte sin herhen hørende Underfamilie i 1855 Tetromatides efter 

 Slægten Tetromatus, men da han fandt, at denne var synonym med Ampelisca, foran- 

 drede han i 1857 Navnet til Ampeliscades, og han henførte herunder kun een Slægt, 

 Ampelisca. Costa opstillede denne Familie som en Underfamilie Ampeliscini og anfører 

 som Karakter for den, at Hovedet har ocelli og ikke sammensatte Øine, som hos de 

 øvrige Underfamilier af Familien Gammaridei. Spence Bate fremhæver ogsaa Hovedets 

 eiendommelige Form og finder, at den bør staa nær Lysianassides og PJwxides. Lillje- 

 borg benævnte sin Underfamilie i 1865 Ampeliseina og adskiller den fra de øvrige under 

 Gammaridæ hørende 3 Underfamilier, hvis øvre Følere mangle Bisvøbe, ved at Øinene 

 ere simple. Han henfører hertil Slægteme Haploops og Ampelisca. Krøyer har allerede 

 i 1842 vist, at Hannerne skille sig fra Hunnerne ved, at deres Følere, især de nedre, 

 ere meget forlængede og forsynede med Sugeskaale, formodentlig for derved at holde 

 Hunnerne fast under Parringen. Alle Slægter af denne Familie bebo Rør, som de danne 

 sig af Dynd, hvilket er allerede anført af Lilljeborg og Danielssen, men desuagtet stiller 

 Spence Bate denne sin Underfamilie under Subdivisionen Yagantia og ikke under Bo- 

 micola. 



