Nærmere Roden, paa den indre Side af Kindbakken, finder man en stærk Frem- 

 ragning, den saakaldte Tyggeknude, Tuberculu7n tnolare. Som oftest er denne stærk 

 og mangler sjelden fuldstændig; undertiden er dens Bygning dog saaledes, at den ikke 

 kan bruges til dermed at knuse Føden. Naar den er stærkest udviklet, er Enden bred, 

 tvært afskaaret og danner saaledes i Enden en rund, oval eller undertiden hestesko- 

 formet Plade, der er omgivet af en Krands afTænder, og Fladen selv er enten forsynet 

 med saadanne eller har et chagrinagtigt Udseende, ved at Fladen er dækket af haarde 

 Korn. Denne Krands, der omgiver Endefladen, er ikke altid uafbrudt, men hos en 

 stor Mængde Former, Gammarinæ, Chorophinæ og Andre, er der i det ydre, nedre 

 Hjørne fæstet en lang, fjærformet Børste. Istedetfor at være saaledes afskaaret og 

 forsynet med Tænder i Enden er Tyggeknuden hos enkelte Former tynd og tilspidset 

 mod Enden og forsynet med bløde Børster. 



Mellem denne Tyggeknude og den indre, bevægelige Bigren strækker sig en 

 Række Torne eller Børster i en noget buet Retning. Hos Enkelte bestaar denne 

 Række af faa — 3— 4 — bløde, fjærformede Børster (jOrchestidce):, hos Andre er denne 

 Række næsten rudimentær {Lysianassinæ)^ hos atter Andre kan den beståa af tæt til 

 hverandre staaeude stærke Torne, der enten ere bueformige, i den convexe Rand 

 saugtakkede, eller ogsaa bredere mod Enden og ere der indskaarne i Tænder, eller 

 endelig gafieldannede eller have et andet Udseende. 



Fra den Rand, som lægger sig op til Epistomet, udgaar der som oftest en 

 Palpe, som i rolig Tilstand af Munddelene slaar sig om Epistomet og lægges om Enden 

 ind mellem dets Følere, i Furen mellem Epistomet og Kinden. Sjelden mangler en 

 saadan Palpe JOrchestidce, Stenothoé, Caprella o. s. v.), og som oftest er den treleddet. 

 Hos enkelte Former svinder dens yderste Led og bliver kun knudeformet (Metopd). 

 Er Palpen vel udviklet, er dens tredie Led forsynet med en Række Børster, der mod 

 Enden blive længere, krumme sig og ere Qærformet dannede ; mellem disse findes fine 

 Porer, der synes at føre ind til nogle smaa Sække. 



Det første Kjæbepar. 



Det følgende Par Munddele, det saakaldte første Kjæbepar, Maxillæ primi 

 paris, er i Almindelighed lidt mere udvidet end det andet. Grundleddet ligner det 

 tilsvarende hos det foregaaende Par, men er stærkere; det andet Led, som her var 

 meget Hdet og vanskeligt at se, er hos dette større, men ogsaa trekantet; det forlæn- 

 ger sig fortil i en smal baandformig Del, der gaar indad og udvider sig paa de første 

 Kjæbers indre Rand til en med Børster besat Plade af forskjellig Størrelse. 



Det følgende Led er temmelig stort og forlænger sig i Lighed med det fore- 

 gaaende Kjæbepar indad til en bred Plade, der i den skraat afskaarne Ende er væbnet 

 med stærke Gribetorne. I den ydre Kant af denne Plade, nær Roden, fæster sig 

 Palpen, der som oftest paa dette første Kjæbepar er toleddet, medens den hos 



