Amphipodernes, især de nordiskes, geographiske Udbredning. 



Om end Amphipodefauiian med støne Nøiagtighed kiiu er undeisøgt for Grøn- 

 lands, Spitsbergens, Skandinaviens, Englands samt Adriaterhavets Vedkommende, me- 

 dens vi fra de andre Have blot mindre fuldstændig kjende denne Fauna, i Særdeles- 

 hed gjennem Dana's og Stimpson's Undersøgelser af det stille og atlantiske Ocean og 

 disses Kyster samt gjennem Spence Bate's Bearbeidelse af det store Materiale, der findes 

 i British Museum, kunde det dog være af Interesse at faa en Oversigt over Udbred- 

 ningen af de forskjellige Amphipoders Slægter og Arter under de infeget afvigende 

 Temperaturforhold paa de forskjellige Punkter i Verdenshavet. 



Flere Forfattere have allerede givet en saadan Oversigt over Amphipodernes 

 geographiske Udbredning etter den Kundskab, som de paa den Tid havde til denne 

 Dyregruppe, men eftersom denne Kundskab er bleven udvidet og man har lært af 

 kjende flere Slægter, og Arter, ligesom de forskjellige Haves Fauna nøiere er un- 

 dersøgt, ere ogsaa Anskuelserne om deres Udbredning blevne forandrede. Dette vil 

 naturligvis ogsaa fremdeles blive Tilfældet, og jeg vil derfor kun give nogle Antyd- 

 ninger i denne Hensende, idet jeg først kortelig vil omtale de Meninger, som andre 

 Forskere have havt i denne Sag. 



Krøyer har i 1842 i sin Afhandling om „Nye nordiske Slægter og Arter 

 af Amphipodernes Orden" osv. fremhævet, at de holdere Have kunne betragtes som Am- 

 phipodernes rette og egentlige Hjem, idet han fandt, at alene de grønlandske Arter paa 

 den Tid udgjorde en Fjerdedel af de omtrent 120 Arter, der vare kjendte fra hele 

 Jordkloden. Ikke alene i Formernes Rigdom stod dengang det grønlandske Hav foran 

 alle andre, men ogsaa deri, at Formerne opnaaede der sin største Masseudvikling. 

 Han anfører derpaa flere Exempler, saaledes forekom Themisto arctica, Kr., i en saa- 

 dan utrolig Mængde i „Godt-Haabs"-Bugten den Ilte Juli 1841, at man ikke kunde se 

 gjennem Våndet; ligeiedes forekom nogle Arter &{ Anonyx i saa stor Mængde i enkelte 

 Fjorde, at disse smaa Dyr i en Nat kunde fortære den største Sælhund, saa at kun 

 Skelettet blev lilbage. Capitain HoJbøll skriver ogsaa til Krøyer "om disse Dyr og 

 siger: „Jeg har ved paa 75 Favners Dybde at udlægge en Ravn og et Stykke af et 

 Haihoved i en Kurv i to Timer erholdt over 6 Potter af disse smaa Dyr, uagtet 

 Kurven var aaben og efterlod en bred Stribe af Dyr, Hg en Bisværm, som forlod 

 den under Ophalingen." 



Ogsaa i Arternes Størrelse synes det at være en iremadskridende Udvikling 



mod Norden, idet den samme Art, som fandtes ved Spitsbergen, Grønland og den 



8* 



