325 



Pedes saltatorii ultimi paris ramo exteriore pnuliilum longiore qvam interiore. 

 Appendix caudalis usqve ad basin fissa. 



Corpus valde depressum, lahim: capite antice pariini modo producto et ro- 

 tundato; epimeris angustis. 



Dana opstillede denne Slægt i 1852 med tvende Arter fra Zoolosøen, hvoraf 

 dog, som anført, den ene Art U. rostratus maa henføres til Slægten Phoxus, medens 

 U. irrostratus maa blive Typus for Slægten. Dana fremhæver i Slægtskarakteren, at 

 de øvre Følere ere kortere end de nedre, hvilket ogsaa altid er Tilfældet hos Hanner, 

 men ikke bestandig hos Hunner. Han tegner ogsaa det første Kjæbepars Palpe enled- 

 det og uden indre Plade, medens den hos vor Art er toleddet og forsynet med en 

 indre Plade; hint kan dog bero paa en mindi-e nøiagtig Obsei-vation. *) 



Spence Bate henførte i 1862 til denne Slægt tvende Arter, som væsentlig ad- 

 skilte sig fra hinanden ved Længden af de nedre Følere, men dette er kun et Kjøns- 

 mærke og ikke nogen Artskarakter. Aaret efter, at Dana havde opstillet denne Slægt, 

 grundede Costa Slægten Egidia fra Neapel. Denne falder fuldkommen sammen med 

 Dana's Slægt, hvilket bedre kan sees af C08ta's Tegning af E. pulchelh, end af 

 hans Beskrivelse. I 1860 tilføiede jeg en ny Art: U. norvegica, som jeg paaviste at af- 

 vige fra U. elegans, Spence Bate, og med den falder sammen V. Bairdii, Spence Bate 

 (1862). Slægten tæjler saaledes i det Høieste fire Arter. Fra Phoxus skiller den 

 sig ved, at de øvre Føleres Skaftled er meget tyndere. Det første Kjæbepars 

 Palpe er ogsaa meget bredere, og dens Led ere lige lange. Heri ligner den mere 

 Slægten Sulcator, og dette er end mere Tilfældet med Kjæbeføddenies Bygning, hvis Pla- 

 der ere meget større end hos Slægten Phoxus; Palpens andet Led bliver nedad sær- 

 deles bredt og forsynet med lange Børster. Derimod afviger den fra Slægten Sulcator 

 ved, at Palpens fjerde Led er vel udviklet. Ved de tvende første Fodpars Bygning dan- 

 nes der et Mellemled mellem begge hine Slægter, idet de ikke ere saa stærke som 

 hos Slægten Phoxus, og ikke saa svage som hos Urothoe. De tvende følgende Fodpars 

 ^erde og femte Led ere meget mere udvidede, end Tilfældet er hos Slægten Phoxus, 

 men heller ikke saa skovlformet udvidede som hos Sulcator. Det femte Fodpars tredie 

 og fjerde Led ere temmelig udvidede og paa begge Rande besatte med Knipper afTonie; 

 men dette er langtfra Tilfældet i saa høi Grad som hos Sulcator. De tvende følgende 

 Fodpars fire sidste Led ere ogsaa kun lidet udvidede. I Halens Bygning stemmer den 

 overens med Slægten Phoxus, men afviger deri fra Sulcator. Den danner saaledes 

 et Overgangsled mellem begge disse tvende tilsyneladende saa adskilte Slægter. 



*) Den af ham anførte Karakter: „MaxUl{pedes longi et angusti lamellis intemis perparvis" passer hellerikke 

 paa Slægten, men beror paa hans Undereøgclsc af V. rostratus, som er en Phoxus, og maa derfor udgaa. 

 Han tror paa Grund af denne Bygning af Kjæbefødderne, at denne Slægt nærmer sig til Slægten Leucothoe, 

 medens Kindbakkerne ere af Lt/sianassidernes Typus. Dcsuden finder han, at den ligner Underfamilien 

 Pontoporeinæ. 



29 



