Gfen. I. ACANTHOZONE, A. Boeck, 1870. 



Deriv. : axavQ-a (Braad), ?o'vt) (Belte.) 



Syn.: 1835. Acanthozoma, Owen, Appendix to the second voyage of Capt. Ross. 1835. 



p. 461. 

 1860. — A. Boeck, Forhandl, ved de Skand. Naturf. 8de Møde, 



1860. p. 665. 

 1859. Paramphithoe, Bruzelius, Bidrag till Kan. om Skand. Amphip. Gam. Kongl. 



Vetensk.-Akad.'s Handlingar. Ny foljd. Bd. 3. 1859. p. 

 69. (pars), 

 1862. — Spence Bate, Catal. Amphip. Crust. Brit. Mus. 1863. p. 146. 



1870. Acanthozone, A. Boeck, Crust. amphip. bor. et aret. 1870. p. 104. 

 Typ.: Oniscus cuspidatus, Lepechin. 



Segmenta trunci et postabdominis seriebus pluribus dcntium armata. 

 Epimera qvalubr anteriora non perraagna sed rigida, in apice acuminata. 

 Pedes trium parium ultimorum arliculo Imo valde dilatato et spinis arniato. 

 Pedes saltatorii ultimi paris ramis lanceolatis. 



Owen opstillede denne Slægt i 1835 med følgende Diagnose: Antemiæ inæqva- 

 les, superiores dimidio breviores ; articulo ultimo e plurimis segmeutis formato ; articulis 

 3tiis et 2dis superiorum æqvalibus. Pedes qvatuor antici monodactyli filiformes, arti- 

 culo ultimo Imi paris ungviculato. Rostrum productum, acutum, undulatum. Oculi 

 parvi. Krøyer viser i 1838, at disse Karakterer ikke ere tilstrækkelige til dei-paa at 

 begrunde nogen egen Slægt, da de fleste af dem ere fælles for alle Amphipoder; han 

 henfører den derfor til Slægten Amphithoe. Denne Mening følger Milne-Edwards i 1840. 

 Bruzelius henfører den i 1859 til Slægten Paramphithoe. Jeg troede i 1860 at burde 

 gjenoptage Slægten, idet jeg paaviste, at Bruzelius havde i sin Slægt PammpM/we følet 

 sammen altfor mange uligeartede Former, og jeg mente, at C08ta'8 Slægt Epimeria burde 

 falde sammen med den. Spence Bate fulgte Bruzelius i 1862 og stillede den til Param- 

 phithoe, hvilket ogsaa liilljeborg har gjort. I 1870 opstillede jeg den under den nye 

 Underfamilie Epimerinæ som Typus paa en egen Slægt. Da imidlertid Owens Slægts- 

 navn allerede var benyttet til et Insekt, kaldte jeg den Acanthozone. Den adskiller 

 sig især fra den efterfølgende Slægt ved den eiendommelige Bevæbning paa alle Lege- 

 mets Led, ligesom de tre bagre Fodpars første Led er vel udviklet, medens det hos 

 Epimeria er smalt. Slægten indeholder kun en eneste Art, som er en arktisk Form. 



ACANTHOZONE CUSPIDATA, Lepechin, 1778. 



Oniscus cuspidatus, Lepechin, Acta Petropolit. 1778. p. 247. tab. VIII. f. 3. 

 Acanthosoma hystrix, Owen, Append. to the second voyage of Capt. Ross. 1835. p. 



91. tab. B. f. 4—7. 



