932 



Den forekommer ved det arktiske Amerika ved Igloik, hvor den er fundet af 

 Ross, ved Grønland paa flere Steder, ved Spitsbergen, hvor den findes mellem Alger 

 og Bryozoer paa 7 — 60 Favne. Af Danielssen og M. Sårs er den tåget i Komagfjord, 

 ved Hammerfest og Vadsø; af Lepechin i det hvide Hav. Den er forøvrigt fundet i 

 Finmarken af Loven. 



Gen. n. EPIMERIA, Costa, 1851. 



Deriv. : ^•■'jpof (Hoften — Laaret) IkL 



Syn.: 1851. Epimeria, Costa, in Cat. de' Crost. Ital. del Rev. Fr. Hope. 1851. p. 46. 



1856. — Costa, Ricerche sui Crost. amfip. del regne d. Napoli. Mem. d. r. 



Accad. d. seien. vol. 1. 1856. p. 197. 



1862. — Spence Bate, Catal. Amphip. Crust. Brit. Mus. 1862. p. 153. 



1870. — A. Boeck, Crust. amphip. bor. et aret. 1870. p. 105. 



Typ. : Epimeria trieristata, Costa. 



Segmenta trunci carinata. 



Epimera qvatuor anteriora longissima, angusta, apicem versus acuminata, 

 riglda; epimeruin 4tum et 5tum prominenlia. 



Rostrum frontale permagnum et inter antennas curvatum. 



Pedes trium parium uUiniorum articulo Imo parum modo dilatato, maxinie 

 eodem 5ti et 6ti paris. 



Pedes saltatorii ultirai paris ramis perangustis. 



Costa opstillede denne Slægt i 1851. I 1856 giver han den følgende Karakter : 

 Antennæ superiores unisetæ. Pedes qvatuor anteriores prehensiles, filiformes, subæqva- 

 les. Corpus dorso in postica thoracis parte ac in abdomine carinatum et spinosum. 

 Epimera qvarti et qvinti articuli thoracis maxima, simul clypeum semilunare fonnantia. 

 Abdomen lamina horizontali terminatum. Dette var som Slægtskarakter meget utilstræk- 

 keligt. Den typiske Art E. trieristata blev funden ved Englands Kyst og som en ny 

 Art henført ti\ Slægten Acanthonotus. Ligeledes blev den af Sårs fundet ved Norges Kyst 

 og af ham henført til Slægten AmphithoS under Navn af A. parasitica. I 1860 

 troede jeg, at denne sidstnævnte Art burde skilles fra Amphithoe og henføres til Acan- 

 thosoma. Spence Bate optager Slægten Epinm-ia i 1862 med de af Costa i 1857 givne 

 Karakterer, uden at han ser, at Aeantiionotus Owenii er den samme Art. I 

 1870 optog jeg den igjen med ovenstaaende Diagnose, idet jeg for den typiske Art antog 

 Fabricius'8 Artsnavn eornigera. I Munddelenes Form viser den en stor Overensstem- 

 melse med den foregaaende Slægt; dog ere Kindbakkerne her ikke saa stærkt udviklede 

 som hos hin; de ere nemlig hos denne Slægt temmelig tynde. Kjæbeføddernes ydre 

 Plade er ogsaa mindre, hvorfor den heller ikke er saa stærkt væbnet, og istedetfor en 

 hel Række har den kun een Tand i den indre Raud. Palpens første Led er ogsaa længere 



