255 



Underfamilie Phoxides paa Grund af, at Pandehornet hos nogle af disse er meget langt 

 og dækker Gininddelen af de øvre Følere. Men netop i denne Underfamilie kan man 

 se, hvor lidet Værd dette Mærke har til derpaa at opstille nogen Underfamilie. Pande- 

 hornet er nemlig hos nogle overmaade forlænget, som hos enkelte Arter af Oediceros 

 og Monoculodes, medens det hos andre bliver meget kort, som hos Arter af Slægten 

 Halimedon; og endelig er det reduceret til en Ubetydelighed hos Aceros. Den væsent- 

 lige Grund til, at jeg i 1870 optog og nu fremdeles beholder denne Underfamihe, er 

 den karakteristiske Overensstemmelse i det Ydre raellem alle herhen hørende Slægter, 

 idet det meget forlængede syvende Fodpar strax falder i Øinene hos dem alle, skjønt 

 dette i mindre Grad er fremtrædende hos Slægterae Halicreion og Oediceropsis. De 

 øvre Følere ere ogsaa hos næsten alle Slægter kortere end de nedre hos begge Kjøn, 

 og dette er i Særdeleshed Tilfældet hos Oediceropsis ; men heri afviger netop Hunnen 

 hos Aceros, og hos Halicreion er der kun liden Forskjel mellem Følernes Længde. Le- 

 gemet har i Almindehghed en rund Ryg uden Kjøl ; men herfra gjør Slægten Acanthostepheia 

 en Undtagelse derved, at Ryggen ikke alene har en Kjøl, men denne gaar endog ud i 

 Tænder og Tagger, hvorved den faar et fra de øvrige Slægter afvigende Udseende; 

 den viser dog, at den tilhører denne Underfamilie ved det lange syvende Fodpar. Jeg 

 har allerede forhen omtalt, at Pandehornet hos de fleste Slægter er ki-aftigt udviklet, 

 og at Øinene rykke op paa dette, ja endog hos enkelte Slægter og Arter rykker det lige 

 ud paa dets Spids, som derfor er buet. Pandehornet maa saaledes mere betragtes 

 som en Forlængelse af det egentlige Hoved end svarende til det egentlige Pandehorn, 

 saaledes som det optræder hos andre Underfamilier. Hos Aceros mangler, som allerede 

 anført, denne Forlængelse, og hos denne Slægt have Øinene sin sædvanlige Plads. 

 Halevedhænget er altid kort og udelt. Springfødderne ere i Almindelighed lange. Hos 

 nogle Slægter forlænger det sidste Par Springfødder sig mere end sædvanlig, saaledes 

 hos Halimedon Saussurei, dette er end mere Tilfældet hos Slægten Halicreion. I Mund- 

 delenes Bygning vise alle Slægter en meget stor Overensstemmelse. Kjæbeføddernes Palper 

 ere altid forlængede, ogPlademeere smaa; sjælden blive de sidstnævnte af middelmaadig 

 Størrelse og ere altid besatte med tynde Tome og ikke med Tænder paa den indre Rand. 

 Kindbakkeme ere altid stærke, af den samme Bygning paa begge Sider ; herved skille de 

 sig væsentlig fra Underfamilien Leucothoinæ, som den forøvrigt ligner i flere Henseender. 

 Overlæben er ogsaa i Spidsen afrundet og ikke spaltet som hos hin Underfamihe. 



Til denne Underfamilie regner jeg otte Slægter, medens Lilljeborg kun opførte fire. 



Gen. I. OEDICEROS, Krøyer, 1843. 



Deriv. : Oi8sM (svulmer), xspa? (Horn). 



Syn.: 1842. Oediceros, Krøyer, Naturh. Tidsskr. 1. R. B. IV. 1842. p. 155. 



1853. — Dana, U. States Explor. Exped. Crust. p. 933. 



1850. •— Bnizelius, Bidrag till Kåan. om Skand. Amphip. Gammar. Kgl. 



Vetensk.-Akad.^s Handlingar. Ny foljd. B. 3. p. 92. 



