ter og Slægter maa udgaa, da de falde sammen med andre. Denne Forfatter synes 

 heller ikke at have kjendt Bruzelius's og M. Sars's Arbeider, forinden hans Værk næsten 

 var afsluttet, og disse ere derfor kun tildels optagne i en Efterskrift, og man savner 

 saaledes i det hele Værk Angivelsen om Arternes Udbredning ved den norske Kyst. 

 Det er derfor meget vanskeligt gjennem hans Afhandling at kunne give noget nøiag- 

 tigt Udtryk for Kundskaben om de dengang kjendte Amphipoders Udbredning. 



Man ser dog, at Englands Fauna, naar man ikke tager Hensyn til Hyperidernes 

 Gruppe, indeholdt 142 bekjendte Arter, hvoraf dog nogle vare fra det ferske Vand. 

 Den norske Fauna indeholdt kun noget over 80 Arter; fra Grønlands og de nordiske 

 Have kjendte man ikke fuldt 50 Arter, medens der i Middelhavet fandtes 62 af Costa 

 undersøgte Arter, hvortil endvidere komme de af Viviani, Milne-Edvvards, Risso, Natali 

 og Andre beskrevne foruden nogle Former fra det sorte Hav. Man kan antage, at 

 omtrent 80 Arter paa den Tid vare kjendte fra Middelhavet. Om end de øvrige Ver- 

 denshave havde faaet nogen Forøgelse i sit Artantal paa samme Tid, var dette dog 

 ikke af væsentlig Betydning; man maa saaledes dengang antage, at Hovedpunktet 

 for Amphipodernes geographiske Udbredning var Englands Kyster. 



Efter 1862 har Englands Fauna forøget sig noget ved de fortsatte Undersø- 

 gelser af Spence Bate, Westwood og Norman, dog ikke mod hvad der paa samme Tid 

 er fundet af Amphipoder i Middelhavet af Grube og Heller, hvilken sidste alene for 

 Adriaterhavets Vedkommende optæller 100 Arter, og heraf falde kun enkelte sammen 

 med de af Costa beskrevne. Over 160 Arter kjender man saaledes nu fra Middel- 

 havet. Vi se saaledes, at dette Havs Fauna nu ikke staar tilbage for Englands. Goés 

 opregner i sit Arbeide fra Spitsbergen alene 70 Arter og desuden 9, som endnu ikke 

 ere fundne der, men vel ved Grønland, Island og Finmarken; af disse 79 Former 

 forekomme ved Grønland 59, og det kan saaledes nu ikke længere ansees at være 

 et saadant Centralpunkt for Amphipodernes Udbredning. Heller ikke er dette Tilfæl- 

 det længere ved England, da vi se, som allerede er nævnt, at Middelhavet harligesaa 

 mange Arter at opvise. 



Ved mine seneste Undersøgelser af Amphipodefaunan steg Antallet af de ved 

 Norge fundne Arter lilligemed de, som vare kjendte fra Ishavet, meget stærkt, da jeg 

 i „Crustacea Amphipoda borealia et arctica" har beskrevet 270 Arter i 123 Slægter; 

 herfra gaar dog 9 Arter og 5 Slægter som henhørende til Hyperidea. Der var af 

 disse fundet ved Norges Kyst 212 Arter foruden 4 Hyperider. Hvis man altsaa skulde 

 kunne drage nogen Slutning fra dette Antal, der i saa høi Grad overstiger de fra 

 England og Middelhavet fundne og beskrevne Former, maatte man antage, at den 

 norske Kyst var et Centralpunkt i denne Henseende. Da imidlertid den største Del 

 af de afmig som nye beskrevne forekommer paa de store Dyb, hvilke forhen kun lidet 

 have været granskede, og da vort Museum i den lille Samling, som af M. Sårs blev 

 medbragt fra Middelhavet, besidder ikke faa ubeskrevne Former, tvivler jeg ikke paa, 

 at man ved fortsatte Undersøgelser i dette Hav vil kunne fordoble Antallet af de 



