70 



Efterat jeg i 1860 i „Demærkiiiiijier ansaaeiide de ved den norske Kyst fore- 

 kommende Amphipoder" havde delt de af mig dengang kjendte Fonner i fire Tribus: 

 Hyperidae, Prostomatae, Gammaridae og Caprellidae, samt atter delt Gammaridae i 

 Familienie Orchestidae, Gammaridae og Corophidae, udgav jeg i 1870 , Crustacea am- 

 phipoda borealia et arctica", hvori jeg har grupperet de af mig der opførte norske og 

 arktiske 1'ornier i et nvt Svstem. 



Jeg troede, at Amphipodernes systematiske Opstilling væsentlig maatte grundes 

 paa Bygningen af Munddelene, da disse frembyde de vigtigste og skarpeste Karakterer 

 for alle Artroj)oder og er den egentlige Prøvesten for deres nærmere eller fjernere Slægt- 

 skab. Allerede Chr. Fabricius hentede fra disse Deles forskjellige Form sine Karakterer 

 for Crustaceernes Slægter, men Vanskeligheden i Undersøgelsen af dem har bragt de 

 senere Forekere til at søge andre lettere Karakterer, hvis Undei-søgelse ogsaa mindre 

 skadede Exemplarerne. Den ydre Fonn varierer meget efter Dyrenes forskjellige Op- 

 holdssted, der har ladet nærstaaende Former udvikle sig snart i en snart i en anden 

 Retning, men som dog let kunne tilbageføres til en fælles Typus. Vil man derfor væ- 

 sentlig hente sine Karakterer fra den ydre Fonn, vil man ogsaa let komme til at føre 

 beslægtede Former hen til langt fra hinanden staaende Afdelinger, og derimod sammen- 

 stille dem, der naturlig ikke høre sammen. For at anføre et Exempel har jeg i min 

 Underfamilie Phoxinae væsentlig hentet mine Karakterer fra Muuddelenes og ikke fra 

 Pandehornets Form, som jeg antager er af liden Vigtighed, og som hos de forskjellige 

 Slægter, der af Spence Bate henføres til Underfamilien Phoxides, er af en meget for- 

 skjellig Form. Til denne Underfamilie har jeg henført de fire ved Norges Kyster fore- 

 kommende Slægter Phoxus, Barpina, Sulcator og Urothoe, der meget afvige i den ydre 

 Form og Føddernes Dannelse, men desuagtet umiskjendelig have en vis Overensstemmelse 

 ogsaa heri. I Mimddelenes Bygning stemme de derimod meget overens, men skille sig 

 heri fra Oedicerus, Monondodes, Amphilocus, Lafystius, LUljébor(fia og andre, der ere 

 stillede sammen med dem. Hos Slægten Phoxus og Harpina, der lever paa sandblandet 

 Lerbund mellem større og mindre Stene, er Legemet sammentiykt fra Side til anden, 

 Hovedet gaar ft-em i et langt Pandehorn, som benyttes sammen med Følerne til dermed 

 at vælte bort smaa Stene; de to tørste Fodpar ere stærke, og de tre sidste ere ikke 

 meget brede. Hos Slægten Sulcator, som graver i Sand, er derimod Pandehornet meget 

 kortere, Legemet meget sammentrykt, det første og det andet Fodpar have kun en svag 

 Haand, det tredie og det fjerde Fodpars fjerde og femte Led ere særdeles brede og 

 væbnede med stærke Klør og ere saaledes uddannede til at grave med: de tre bagre 

 Fodpars Led ere overordentlig brede, spadeformige og bruges til at kaste den Sand 

 bagover, som opgraves med det tredie og fjerde Fodpar: endelig ere Postabdomens tre sidste 

 Led bøiede under det tredie, meget iorlængede Led, da disse Led .sammen med Fod- 

 parrene ikke eller kun lidet benyttes som Bevægelsesredskaber. Hos den fjerde Slægt 

 af Phoxinae, Urothot, der lever paa Dyndbund, er Legemet, istedetfor at være sammen- 



