114 



mindre skarp Eg med faa eller ingen Tæuder, og at den indre Bigréu er Ilden eller 

 mangler. Derved skiller den sig fra Pontoporidae og Phoxidae, hos hvilke Familier 

 Kindbakkernes Eg er indskaaret i talrige Tænder og den indre Bigrén er stærk, derfor 

 udskyder han Slægten Urothoii. I 1870 omtalte jeg ogsaa Kindbakkernes og de 

 øvrige Munddeles Bygning hos Lysianassiderne og nævnte, at Overlæben er meget stærkt 

 fremragende, derved at Kindbakkerne forlænge sig, samt at Mundlæben ligeledes for- 

 længer sig, og at de indre Plader sees som smaa Lapper paa Enden af de ydre Pladers 

 indre Side. De øvi-ige Karakterer stemme væsentlig overens med dem, som Dana al- 

 lerede har anført. Han udelod derfor Pontnporela og optog i Familien tvende nye 

 Slægter. Krøyer gjorde i 1842 (Nat. Tidsskr., Side 1(54) opmærksom paa, at Fø- 

 lerne hos Slægterne Anonyx og Opis blive hos Hannen mere udviklede, end hos Hunnen, 

 idet de, foruden at de antage en betydelig Længdeudvikling, hvilket især gjælder de nedre 

 Følere, desuden ere forsynede med en Mængde smaa Hudvedhæng, der synes at tjene som 

 Sugeskaale, hvorved formodentlig Hanneme under Parringen fastholde Hunnerne. Efter 

 at han var kommen paa det Rene hermed, sammenslog han tiere af sine tidligere op- 

 stillede Arter, da de af ham forhen anførte Karakterer ved de fornyede Undersøgelser 

 viste sig kun at bero paa en Kjønsforskjel. Senere har man ikke været nok opmærk- 

 som herpaa, og Flere, f. Ex. Spence Bate, benytte Følernes Længdeforskjel som Arts- 

 mærker. Holbøll, der har undersøgt flere Formers Levemaade, fortæller, at de fleste 

 Arter grave sig ned i Sandet og anvende dertil de øvre Følere; desuden benyttes disse 

 som (jang- eller Kiyberedskab. I dette Tilfælde blive de nedre Føleres Svøber, naar 

 de ere korte, bøiede opad og tilbage; hvis de ere lange, lægges de ind langs Bugen, 

 enten iudenfor eller udenfor Sidepladerne. Naar Dyret graver. i Sandet, brages de øvre 

 Følere til derved at udbore Hullet, medens det første Fodpar skraber Sandet bort; be- 

 nyttes de under Gangen, støtter Dyret sig paa dem, medens det flytter det tredie og 

 fjerde Fodpar og undertiden de tre bagre frem foran disse Følere. Det kan anmærkes 

 som eiendommeligt for denne Familie, at tvende Slægter, som henføres til den, nemlig 



Uristes, Dana, og Lepidepicrium, Spence Bate & Westwood, skulle paa de øvre Følere 



v 

 mangle Bisvøber, som de øvrige herhen hørende Slægter besidde. 



Gen. I. LYSIANASSA, Milne Edwards, 18.30. 



Deriv. : Ajaioivaffaa (en Nereide). 



Syn.: 1830. Lysianassa. Milne Edwards, Ann. des Sc. nat. t. XX. p. 



1840. - Milne Edwards, Hist. des Crust. t. III. p. 20. 



1853. — Dana, U. St. Explor. Exped. p. 908. 



1863. — Spence Bate, Cat. Amphip. Crust. Brit. Mus. p. 04. 



1863. — Spence Hate and Westwood, Brit. sessile-eyed Crust. p. 72. 



1865. — Lilljeborg, On the Lysianassa magellanica. p. 20. 



