150 



Farven varierende fra lyst rødgul til mørkt rødbrun eller 

 endog sortebrun, Hoved og Pronotum ofte mørkere, 

 undertiden næsten helt sorte; Vingedækkernes Søm un- 

 dertiden mørkere. Følehornskøllen i Reglen brunsort, 

 hos var. obesa rødgul. Pronotum i Reglen noget tilsmal- 

 net bagtil og bredest lidt bag Midten, hos var. obesa 



næppe tilsmalnet bagtil og 

 bredest omtrent ved Ro- 

 den ; Punkturen varierende 

 en Del i Styrke og Tæt- 

 hed. Vingedækkernes Stri- 

 ber som Regel med tæt 

 Punktur, hos var. obesa 

 med temmelig spredt Punk- 

 tur; Mellemrummene fint 

 og" spredt punkterede. 

 Længde 2—4 mm. 



<$: Bagbenene mere el- 

 ler i mindre forlængede; 

 Baglaarenes yderste Api- 

 calhjørne ofte med en kort, 

 stumpvinklet Udvidelse, 

 det inderste med en noget 

 længere, afrundet Udvi- 

 delse; Bagskinnebenene 

 hos større Individer tyde- 

 ligt tvebuet indadkrum- 

 mede (Fig. 62,3). 



Udbredt og temmelig almindelig, i frugtbarere Egne 

 af Landet, f. Eks. Nordsjælland mindre hyppig end L. cal- 

 carata, i magrere Egne, f. Eks. Nord- og Vestjylland der- 

 imod adskillige Steder hyppigere og talrigere end L. cal- 

 carata. Den træffes saavel i som udenfor Skove, under- 

 tiden ogsaa i Klitter, og er taget lige fra »*/• til 2S /io. Va- 

 rieteten obesa Schmidt, der forbindes ved jævne Over- 

 gange med Hovedformen, er gennemgaaende mindre hyp- 

 pig end denne. I Nordsjælland, f. Eks. i Rude Hegn er der 

 fundet en Efteraarsform, der i Omrids nærmest hører til 

 obesa, men har mere eller mindre mørktfarvet Følehorns- 



Fig. 64. Liodes dubia 

 var. obesa. <$ . X 13. 



