147 



den almindeligste Efteraarsart. Den er taget i Tiden "/s - 2 Vio, 

 talrigst i første Halvdel af Septbr. 



9. L. flavéscens Schmidt. Nærbeslægtet med den 

 foregaaende, fra hvilken den adskiller sig ved de i Over- 

 sigten angivne Kendemærker. Fra L. rubiginosa adskiller 

 den sig ved 4 større Punkter paa Panden og kraftigere 

 Punktur paa Pronotum og fra L. Triepkei ved noget læn- 

 gere Følehorn, med brunsort Kølle, mindre Hoved og 

 manglende Udbugtning paa Pronotums Bagrand. Lyst brun- 

 gul eller rødgul, Hoved og Pronotum oftest mørkere, Føle- 

 hornskøllen bred, brunsort. Pronotums Punktur ikke helt 

 saa grov og tæt som hos den foregaaende. Vingedækkernes 

 Striber med tæt Punktur, Mellemrummene meget fint og 

 spredt punkterede. Længde 2,5—3,5 mm. 



ej: Baglaarenes yderste Apicalhjørne simpelt, det in- 

 derste med en kort, afrundet Udvidelse. Bagskinnebenene 

 lidt forlængede, svagt tvebuet indadkrummede. 



Synes at være meget sjælden herhjemme. 3 Stkr. 

 tagne ved Aagesholm (Holte) 25 /9, 26 /o og 8 /io, 1 Stk. paa 

 Bejsebakken ved Aalborg 22 /s og 1 Stk. i Nørreskoven ved 

 Esbjerg ( 15 /9). 



10. L. calcaråta Er. (Fig. 63). Denne overordentlig 

 variable Art er kendelig ved den aflange Form, den ret 

 brede, næsten altid brunsorte Følehornskølle, hvis Ende- 

 led er tydeligt smallere end det næstyderste Led, de mod 

 Spidsen som Regel kun ganske svagt udvidede Forskinne- 

 ben, Udbugtningen paa hver Side af Pronotums Bagrand, 

 Pronotums fine og spredte Punktur og Formen af Bag- 

 laarenes Apicalhjørner. Pronotums Udbugtning er ligesom 

 hos L. Triepkei stærkest hos store Hanner, svag eller 

 ganske forsvundet hos smaa Individer, især Hunner. 

 Farven varierende fra lyst rødgul til mørkt rødbrun, Ho- 

 ved og Pronotum ofte noget mørkere end Vingedækkerne; 

 hos var. nigréscens Fleischer er Hoved og Pronotum samt 

 Vingedækkerne langs Søm og Siderande sorte. Pronotum 

 omtrent saa bredt som Vingedækkerne, bagtil ikke eller 



10* 



