12 



Bunden af dybt, rindende Vand, er den uafhængig af Aars- 

 tiderne. 



Enkelte Tæger som den over hele Jorden berygtede 

 Sengetæge, „Væggedyret" (Cimex lectularius L.) savner 

 helt Vinger; andre har uudviklede Vinger; hos nogle er 

 saaledes Halvdækvingerne stærkt afkortede og mangler 

 Membran; i saadanne Tilfælde mangler tillige Flyve- 

 vingerne. 



Adskillige Tæger, navnlig blandt Vandtægerne (f. Eks. 

 Rygsvømmerne) og Rovtægerne (Reduviiderne), kan bi- 

 bringe smertelige Stik med Snabelen. 



En stor Del af Landtægerne er forsynede med Stink- 

 kirtler, hvis ildelugtende Sekret udgydes gennem et Par 

 Aabninger, der sædvanlig ligger paa hver Side af Mellem- 

 hofterne. De har i dette Sekret et udmærket Forsvars- 

 middel mod deres Fjender, i alt Fald dem iblandt de 

 højere Dyr. Sekretet har — som enhver, der har været 

 saa uheldig at smage paa et Bær, hvorpaa en Tæge har 

 udgydt noget Sekret, let vil forstaa — en saa afskyelig, 

 gennemtrængende Lugt og Smag, at den Fugl eller Insekt- 

 æder, der engang har snappet en saadan Tæge, sikkert 

 vil vogte sig for at gentage Forsøget. 



Landtægerne træffes hovedsagelig paa Jorden og paa 

 lav Plantevækst, under Bark osv.. Vandtægerne som Regel 

 kun i Ferskvand (Arter af Slægten Corixa dog ikke sjæl- 

 den i Brakvand); Vandløberne opholder sig mest paa 

 Overfladen af stillestaaende eller svagt rindende Vand, 

 medens Springtægerne ^Saldiderne) maa søges paa de 

 fugtige Bredder ved Vand, ganske særlig paa Saltbund 

 eller ved Havstrande. (En mærkelig eksotisk Slægt, Ha- 

 lobates, træffes ude paa det aabne Hav saavel som ved 

 Kysterne.) 



Tægernes Systematik frembyder ret store Vanskelig- 

 heder; men for vor Faunas Vedkommende er Bestemmel- 

 serne temmelig lette at udføre, navnlig fordi vi i alt kun 

 har at regne med noget over 350 Arter. 



De deles naturligt i to Grupper, nemlig Vandtæger 



