ofte temmelig fremstaaende ; de bestaar af en stor 

 Mængde Smaaøjne eller Øjefacetter; Facetteringen 

 er meget fin og kan som Regel ikke erkendes 

 uden ved Mikroskopets Hjælp. Øjnenes Overflade 

 er glat og ubehaaret. 



Paa Hovedets Overside skelner man mellem 

 Issen (vertex), der strækker sig fra en tænkt Linie 

 fra Øje til Øje og til Forranden af Forbryst- 

 stykkets Rygside og sædvanlig bærer Biøjnene, 

 og Panden (frons), der naar fra Issen og ned mod 

 Munden; Grænsepartiet eller rettere det smalle 

 Parti mellem Øjnene, hvor Grænsen mellem Isse 

 og Pande tænkes beliggende, benævnes af mange 

 Forfattere som Cranium. Hos nogle Tæger er 

 Issen valseformet forlænget bagtil; denne For- 

 længelse faar da Navn af Hals (collum). Issen 

 benævnes ofte Baghovedet og Panden Forhovedet. 



Hos næsten alle Landtæger findes langs Midten 

 af Forhovedet indkilet det saakaldte Pandekile- 

 stykke (tylus) (Fig. 1 k); paa hver Side af Pande- 

 kilestykket ligger et Par Sidelapper, der ved en, 

 ofte utydelig. Linie er delt i en øvre (Fig. 1 si) og 

 en nedre Sidelap. Under hvert Par Sidelapper 

 ligger et Kindstykke. Partiet paa Underhovedet 

 bag Mundaabningen kaldes Struben. 



Sidestillede paa Hovedet og indleddede foran 

 Øjnene findes Følehornene eller Antennerne (Fig. 

 1 A), der hos Vandtægerne er meget korte og ofte 

 skjulte under Hovedet. De er stedse faaleddede; 

 Leddenes Antal er sædvanlig 4 eller 5 (undertiden 

 kan dog smaa Mellemled forekomme). Enkelte af 



