baade Haleviften og flere eller færre af Hale- 

 fødderne. Hos Eremitkrebsene er Halen blevet 

 til en blød, kun utydelig leddelt Sæk, der altid 

 skjules i tomme Sneglehuse, og hos Cumaceernes 

 Hunner findes altid kun det bageste Par Hale- 

 fødder. 



Hele Dyrets Overflade er dækket af et Hud- 

 skelet af Chitin, der altid er tyndt og bevægeligt 

 i Leddene; men uden for Leddene er det stift og 

 har en større Tykkelse. Hos nogle Former, f. Eks. 

 Rejerne, er det hornagtigt og mer eller mindre 

 gennemsigtigt; men hos andre, som f. Eks. Hummer, 

 Krebs og Krabber, er det ugennemsigtigt og sten- 

 haardt, fordi der er aflejret kulsur Kalk deri. Det 

 er indlysende, at et saadant haardt Skelet ikke 

 kan udvides; Væksten foregaar da paa den Maade, 

 at Dyret med visse Mellemrum afkaster Skallen. 

 Inden hvert Skalskifte dannes en ny, blød Hud 

 indenfor den gamle Skal. Paa de gennemsigtige 

 Larvestadier kan man lige før Hudskifterne tydelig 

 se den nye Hud med sine Torne og andre Frem- 

 spring ligge indenfor den gamle, og da Pladsen jo 

 er meget kneben, kan man f. Eks. træffe nogle af 

 Tornene krænget delvis ind i sig selv. Hudskiftet 

 indledes med, at Skallen revner mellem Krop og 

 Hale, eller tillige midt ad Skjoldets Rygside (Hum- 

 meren). Gennem den frembragte Revne kryber 

 Dyret baglænds ud, og saa længe Huden er blød 

 og strækkelig, kan Dyret vokse; men snart er 

 Huden saa haard, at Væksten standser, og Dyret 

 kan da ikke vokse videre, før et nyt Hudskifte 



