94 



Paa Grund af sin Talrighed og ikke ringe Størrelse 

 fanges og spises Hesterejen i flere Lande, f. Eks. England 

 og Tyskland; men ved Kogning bliver den ikke saa smukt 

 rød som Roskilderejen, hvorfor den her i Landet, i høj 

 Grad med Urette, anses for uspiselig eller endog giftig; 

 den smager vel ikke saa godt som den anden, da den er 

 mere sødlig og tør. 



Findes i den nordlige Del af Atlanterhavet og det 

 Stille Hav. Den er meget hyppig i alle vore Farvande 

 og gaar endog ind i Østersøen, i hvert Fald til Bornholm. 

 I Kattegat gaar den i Reglen ikke ud paa større Dybder 

 end 10 m; andre Steder gaar den ud paa større Dybder, 

 især i Skagerak, hvor den er fundet helt ned til 150 m. 

 2. C. All mani Kinahan (Fig. 58 b, /) ligner i alt væ- 

 sentligt C. vulgaris, men har to Længdekøle ovenpaa 

 6. Haleled og er lidt slankere. 

 Farven graagrøn. Længde 75 mm, 

 hvoraf Skjoldet med Pandetornen 

 20 mm; bliver dog næsten aldrig 

 saa stor. 



Den mindste kendte ægbæ- 

 rende 9 (norsk) 46 mm. Der 

 er rimeligvis, i Modsætning til C. 

 vulgaris, kun 1 aarlig Yngleperiode. 

 Æggene lægges om Foraaret; Lar- 

 verne (se S. 34) udklækkes om 

 Sommeren. 



Udbredt fra det Hvide Hav og 

 Island til Englands Sydkyst. Findes 

 i danske Farvande i Skagerak, 

 Kattegat og nordlige Del af Øre- 

 sund. Lever gerne paa Dybder 

 fra 30—150 m og afløser C. vul- 

 garis paa det dybe Vand; træffes 

 meget ofte sammen med Ponto- 

 philus norvegicus og den røde 

 Dybhavsreje (Pandalus borealis). 



En enkelt Gang er Bopyren 

 Phryxus abdominalis fundet under den forreste Del af 

 Halen af denne Art. 



Fig. 58 b. Hestereje. / 



Crangon Alimani. 2 6. 



Haleled af C. vulgaris 



(eft. Wollebæk). 



2. Pontophilus Leach. 



2. Par Ben meget tyndt og kun halvt saa langt 

 som 1. Par (Fig. 58 a, 1). Skjoldet har 5 Længde- 

 rækker af Torne. 



