6 



bevægelige, og Overlæbens Muskler, der tildels ere de samme, 

 der bevæge Næsebrusken, ere Skyld i, at Mellemkjæben, hvortil 

 Næsebrusken er fæstet, paa forskjellig Maade kan vanslægte. 

 Som de fleste Insektædere og andre Smaapattedyr ere Flager- 

 musene mest i Virksomhed i Skumring eller Nat. De have 

 dog ikke, som saa mange andre Natdyr, faaet særlig store 

 Øjne; tværtimod er Øjet ret lille, trykket som det er af den 

 svære Tindingmuskel, den stærkeste af Bidemusklerne, og 

 af andre Omgivelser; men det er dog ikke saa lille, som det 

 synes at være, naar man dømmer efter Øjespalten paa en 

 sovende eller død Flagermus, der har lukket Øjnene; Sagen 

 er, at Øjelaagene lukkes af en Kredsmuskel, der mere end 

 hos andre Dyr indsnevrer Øjespalten fra alle Sider; naar 

 Flagermusen ret aabner Øjnene, ser det ud, som om Øjet 

 voxede frem af den lille Øjespalte og udvidede den. Hud- 

 følelsen, der især i Flyvehuden skal være højt udviklet, og 

 Hørelsen er det, der mest vejleder Flagermusen paa dens 

 Jagt; Øret voxer stærkt, baade det ydre og det indre. Hos os 

 kunne Flagermusene ikke skaffe sig Føde om Vinteren, og de 

 vilde ikke kunne leve her, hvis de ikke havde Evne til at 

 sove Vintersøvn, gjemte i deres Skjulesteder i hule Træer 

 eller andre lune Kroge, dog stive og kolde, med Blodvarmen 

 dybt under det sædvanlige. 



Gnavernes Afvigelse fra Insektæderne skyldes fra første 

 Færd, at de have givet sig til at leve mest af haardskallede 

 Frø og Frugter, hvis Skal de have maattet aabne for at komme 

 til Kjernen; ved at bide, kradse og skrabe med Fortænderne 

 have de naaet deres Hensigt. For at kunne bruge Fortænderne 

 med tilstrækkelig Kraft have de maattet øve den forreste af 

 Tyggemusklerne, især den forreste Del af Kindmusklen, der 

 voxer uhyre og særlig omformes derved og indvirker meget 

 paa Ansigtets Skelet; Tindingmusklen, der oprindelig hos 

 Pattedyrene er den stærkeste Tyggemuskel, som Arv fra Kryb- 

 dyrene, bruges mindre, fordi den ligger for langt tilbage, borte 

 fra Fortænderne, og den mister sin Styrke. For ret at kunne 

 kradse med de nedre Fortænder øves Underkjæben desuden 

 i at bevæges frem og tilbage, en Bevægelse, der er ret frem- 

 med for Insektæderne, der kun ere vante til at føre Under- 

 kjæben væsenligst lige op og ned; hos Insektæderne som 

 hos andre oprindelige Pattedyr er Underkjæbens Led med 

 Hjernekassen nærmest et Hængsel-Led; Underkjæbens Led- 

 hoved er mere eller mindre knopformet og glider i en svagt 

 udhulet Ledskaal, hvis bageste Rand er saaledes opstaaende, 

 at Underkjæbens Ledhoved ikke kan skydes tilbage; hos 

 Gnaveren bliver Leddet et Glide-Led; Underkjæbens Led- 

 hoved bliver afrundet og sammentrykt og glider frit frem og 



