alle Nutidens Rovdyr mangler saaledes den bageste af de 7 

 øvre. Hjørnetænderne bruges endnu mere end hos Insekt- 

 æderne som Dolke og som Hager, og de voxe i Styrke. 

 Tindingmusklen, der hos Insektæderne er den stærkeste Tygge- 

 muskel, er den, der ogsaa hos Rovdyrene bruges mest og 

 derfor voxer; paa Hovedskallen kan dens Størrelse skjønnes 

 af den Maade, hvorpaa den har udvidet Tindinggruben og skudt 

 Kindbuen ud til Siden. Kindmusklen, der efter sin Stilling var 

 vel skikket til ogsaa at føre Rovtænderne med Kraft, kan dog 

 ikke ret bruges; dens Væxt vilde indsnevre Mundspalten, hvad 

 der for et Rovdyr vilde være uheldigt. Underkjæbens Led 

 bliver mere og mere et rent Hængsel-Led, og dens Ledhoved, 

 der mere og mere faar Form af en tværstillet Valse, fastholdes 

 i Ledskaalen af stærke Baand, der bringe Skaalens For- og 

 Bagrand til at voxe frem og omslutte Ledhovedet. I Størrelse 

 og Kraft pleje Rovdyrene langt at overgaa Insektæderne. Det 

 kan ske, at Rovdyr igjen opgive den overvejende Kjød-Æden 

 og vende sig til mere blandet Kost eller endogsaa til Plante- 

 føde, eller de kunne af andre Grunde ophøre at bruge Tæn- 

 derne som ægte Rovdyr; alligevel mister Tandsættet aldrig 

 helt det Præg, som de oprindeligste Rovdyrs Levevis har sat 

 paa det. 



Det der har givet Hovdyrene deres Særpræg overfor 

 deres Forfædre blandt Insektædere, er deres Vane at leve 

 mest af Planteføde, særlig af Grøntfoder, og dog, trods den 

 tunge Krop, der er en Følge af den Slags Føde, at vedlige- 

 holde Bevægelighed, særlig Evnen til at løbe, og Opmærk- 

 somhed for Omgivelserne. De have faaet svære Kindtænder 

 ved at tygge det sejge Plantestof; ikke alene de bageste, alle- 

 rede hos Insektæderne flerspidsede Kindtænder ere blevne 

 udvidede og forstærkede paa forskjellig Maade, men ogsaa de 

 fleste af de forreste Kindtænder ere udvidede, saa at de have 

 faaet mere eller mindre af Bagkindtændernes Form. Af Tygge- 

 musklerne er det mest Kindmusklen, der bruges som den, 

 der efter sin Stilling er bedst skikket til at føre Underkjæben 

 malende og skurende mod Overkjæben, og den voxer og skyder 

 sit Udspring langt frem paa Kinden og udvider sit Fæste. 

 Tindingmusklen derimod svækkes. Baade Kindtændernes Ud- 

 videlse og Tyggemusklernes Ændringer give sig Udtryk paa 

 mange Maader i Hovedskallens Bygning. Mave og Tarm ere 

 udvidede af den stærkt fyldende og vanskelig fordøjelige Føde. 

 For at kunne spejde og for at faa lange Lemmer, der i Tide 

 kunne bære dem bort fra Fjender, have Hovdyrene fra første 

 Færd øvet sig i at rejse sig paa Taaspidserne, og i Løb paa 

 Taaspidserne have de maattet bære den tunge Krop; kun de 

 øverste Medlemmer af Hovdyrenes forskjellige Grupper have 



